INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(141, 1, '2015-10-04 09:55:47', '2015-10-04 09:55:47', 'Pseća buva (<em>Ctenocephalides canis</em>) je insekt smeđe boje sa bočno spljoštenim telom. Buve parazitiraju na životinji, gde sišu krv (svaki dan buva može usisati 15 puta više krvi od sopstvene težine) i polažu jaja.\r\n\r\nTokom svog životnog veka ženke mogu da polože i do nekoliko stotina jaja. Budući da jaja buva nisu lepljiva, lako padaju na tlo, a iz njih se razvijaju ličinke koje se hrane izmetom buva. Ličinka se začauri i nakon 7-14 dana postaje odrasla buva, koja ponovo traži domaćina. Kako inficirana životinja unosi buve u kuću, u odsustvu pravog domaćina (psa ili mačke), buve će često napadati ljude.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-142\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Buve-kod-pasa-simptomi-i-lecenje.jpg\" alt=\"Buve kod pasa - simptomi i lecenje\" width=\"570\" height=\"300\" />\r\n\r\nBudući da su buve jako brze i pokretljive, ponekad ih je teško uočiti na životinjama, naročito kod onih sa dugim krznom. Lakše se može uočiti izmet buva, koji se vidi kao sitne smeđecrne tačkice. Ukoliko ste primetili da se vaš ljubimac intenzivno češe, a niste uočili buve golim okom, možete sami napraviti test na prisustvo buva, odnosno izmeta tako što ćete ljubimca staviti na neku belu podlogu, kao što je, na primer, papir, zatim jako protrljati dlaku. Ako se na papiru pojave smeđe crvenkaste tačkice, navlažite komad vate i povucite po njima. Ako se pojavi crvenkastosmeđi trag, to je siguran znak da vaš ljubimac ima buve, jer te crvenkastosmeđe tačkice su u stvari izmet buva, kojeg uglavnom čine sastojci krvi kojom se buve hrane. Buve nisu opasne samo zato što izazivaju intezivan i neprijatan svrab na svom domaćinu, već i zbog toga što mogu biti prenosioci mnogih bolesti, naročito pastereloze, a takođe su i nosioci trakavica pasa (<em>Dipilidium caninum</em>). Odgovorne su za novo inficiranje pasa trakavicama i to tako što pas ako grickajući zdrobi buvu i nehotice je proguta, u njegovim crevima se razvijaju trakavice.\r\n\r\nSamim svojim prisustvom buve izazivaju svrab, ponekad i alergijske reakcije, tako što ubodom ubrizgavaju u kožu domaćina svoju slinu, koja sprečava zgrušavanje krvi, a u kojoj se nalaze i enzimi koji izazivaju alergijske reakcije. Prvi simptomi alergijske reakcije su češanje (pruritus) i delimični gubitak dlake (parcijalna alopecija). Alopecija se kod pasa najčešće javlja na lumbosakralnom delu, a može se proširiti i na abdomen, igvinalni (preponski) i aksilarni (potpazušni) deo. Usled stalnog češanja (auto-traume) mogu se javiti komplikacije na koži u vidu upalnih promena, seboreje i krasti, a može doći i do hiperpigmentacije (tamnija prebojenost kože).\r\n\r\nTerapija u slučaju pojave alergijskog dermatitisa usled ujeda buva podrazumeva pre svega uništavanje buva kako na životinji tako i u okruženju. U terapiju se uključuju glukokortikosteridi, a ako je došlo do sekundarne bakterijske infekcije, neophodno je uključiti i antibiotsku terapiju. Zbog karakterističnog životnog ciklusa buve kako na domaćinu, tako i na tlu, problem se ne može rešiti jednokratnim tretmanom životinje , jer se tako ubijaju samo odrasle buve koje trenutno žive na koži ljubimca. Stoga, da bi uništavanje buva bilo zaista efikasno, neophodno je u tu svrhu koristiti sredstva koja imaju produženo delovanje.\r\n\r\nKada birate sredstvo protiv buva, izbor treba da napravite prema određenim kriterijumima, koji podrazumevaju netoksičnost za ljubimca, jednostavnost za upotrebu i efikasnost. Najčešće su to sredstva u vidu spreja ili spot on ampule, koje se stavljaju direktno na kožu  i štite psa protiv buva i do 3 meseca. Efikasno sredstvo mogu biti i ogrlice protiv buva, koje pružaju zaštitu i do nekoliko meseci.\r\n\r\nBorba protiv buva se ne odvija samo na ljubimcu, s obzirom na činjenicu da se larve najčešće nalaze i u okruženju, kao što su tepisi ili ležaj za životinje. Stoga je neophodno kvalitetno usisavanje, često menjanje presvlaka sa ležaja životinje i njihovo adekvatno pranje.', 'Buve kod pasa - simptomi i lečenje', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'buve-kod-pasa-simptomi-i-lecenje', '', '', '2015-10-04 09:55:47', '2015-10-04 09:55:47', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=141', 0, 'post', '', 0),
(142, 1, '2015-10-04 09:55:38', '2015-10-04 09:55:38', '', 'Buve kod pasa - simptomi i lecenje', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'buve-kod-pasa-simptomi-i-lecenje', '', '', '2015-10-04 09:55:38', '2015-10-04 09:55:38', '', 141, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Buve-kod-pasa-simptomi-i-lecenje.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(143, 1, '2015-10-04 09:55:47', '2015-10-04 09:55:47', 'Pseća buva (<em>Ctenocephalides canis</em>) je insekt smeđe boje sa bočno spljoštenim telom. Buve parazitiraju na životinji, gde sišu krv (svaki dan buva može usisati 15 puta više krvi od sopstvene težine) i polažu jaja.\r\n\r\nTokom svog životnog veka ženke mogu da polože i do nekoliko stotina jaja. Budući da jaja buva nisu lepljiva, lako padaju na tlo, a iz njih se razvijaju ličinke koje se hrane izmetom buva. Ličinka se začauri i nakon 7-14 dana postaje odrasla buva, koja ponovo traži domaćina. Kako inficirana životinja unosi buve u kuću, u odsustvu pravog domaćina (psa ili mačke), buve će često napadati ljude.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-142\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Buve-kod-pasa-simptomi-i-lecenje.jpg\" alt=\"Buve kod pasa - simptomi i lecenje\" width=\"570\" height=\"300\" />\r\n\r\nBudući da su buve jako brze i pokretljive, ponekad ih je teško uočiti na životinjama, naročito kod onih sa dugim krznom. Lakše se može uočiti izmet buva, koji se vidi kao sitne smeđecrne tačkice. Ukoliko ste primetili da se vaš ljubimac intenzivno češe, a niste uočili buve golim okom, možete sami napraviti test na prisustvo buva, odnosno izmeta tako što ćete ljubimca staviti na neku belu podlogu, kao što je, na primer, papir, zatim jako protrljati dlaku. Ako se na papiru pojave smeđe crvenkaste tačkice, navlažite komad vate i povucite po njima. Ako se pojavi crvenkastosmeđi trag, to je siguran znak da vaš ljubimac ima buve, jer te crvenkastosmeđe tačkice su u stvari izmet buva, kojeg uglavnom čine sastojci krvi kojom se buve hrane. Buve nisu opasne samo zato što izazivaju intezivan i neprijatan svrab na svom domaćinu, već i zbog toga što mogu biti prenosioci mnogih bolesti, naročito pastereloze, a takođe su i nosioci trakavica pasa (<em>Dipilidium caninum</em>). Odgovorne su za novo inficiranje pasa trakavicama i to tako što pas ako grickajući zdrobi buvu i nehotice je proguta, u njegovim crevima se razvijaju trakavice.\r\n\r\nSamim svojim prisustvom buve izazivaju svrab, ponekad i alergijske reakcije, tako što ubodom ubrizgavaju u kožu domaćina svoju slinu, koja sprečava zgrušavanje krvi, a u kojoj se nalaze i enzimi koji izazivaju alergijske reakcije. Prvi simptomi alergijske reakcije su češanje (pruritus) i delimični gubitak dlake (parcijalna alopecija). Alopecija se kod pasa najčešće javlja na lumbosakralnom delu, a može se proširiti i na abdomen, igvinalni (preponski) i aksilarni (potpazušni) deo. Usled stalnog češanja (auto-traume) mogu se javiti komplikacije na koži u vidu upalnih promena, seboreje i krasti, a može doći i do hiperpigmentacije (tamnija prebojenost kože).\r\n\r\nTerapija u slučaju pojave alergijskog dermatitisa usled ujeda buva podrazumeva pre svega uništavanje buva kako na životinji tako i u okruženju. U terapiju se uključuju glukokortikosteridi, a ako je došlo do sekundarne bakterijske infekcije, neophodno je uključiti i antibiotsku terapiju. Zbog karakterističnog životnog ciklusa buve kako na domaćinu, tako i na tlu, problem se ne može rešiti jednokratnim tretmanom životinje , jer se tako ubijaju samo odrasle buve koje trenutno žive na koži ljubimca. Stoga, da bi uništavanje buva bilo zaista efikasno, neophodno je u tu svrhu koristiti sredstva koja imaju produženo delovanje.\r\n\r\nKada birate sredstvo protiv buva, izbor treba da napravite prema određenim kriterijumima, koji podrazumevaju netoksičnost za ljubimca, jednostavnost za upotrebu i efikasnost. Najčešće su to sredstva u vidu spreja ili spot on ampule, koje se stavljaju direktno na kožu  i štite psa protiv buva i do 3 meseca. Efikasno sredstvo mogu biti i ogrlice protiv buva, koje pružaju zaštitu i do nekoliko meseci.\r\n\r\nBorba protiv buva se ne odvija samo na ljubimcu, s obzirom na činjenicu da se larve najčešće nalaze i u okruženju, kao što su tepisi ili ležaj za životinje. Stoga je neophodno kvalitetno usisavanje, često menjanje presvlaka sa ležaja životinje i njihovo adekvatno pranje.', 'Buve kod pasa - simptomi i lečenje', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '141-revision-v1', '', '', '2015-10-04 09:55:47', '2015-10-04 09:55:47', '', 141, 'https://www.zivotinjice.com/141-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(144, 1, '2015-10-04 10:02:14', '2015-10-04 10:02:14', 'Britanska kratkodlaka mačka se smatra jednom od najstarijih rasa i bez sumnje predstavlja jednu od omiljenih rasa kratkodlakih mačaka.\r\n\r\nZbog mekanog i gustog krzna, krupne građe i mirnog temperamenta, ova mačka je dobila nadimak plišani meda. Nešto više o poreklu britanske kratkodlake mačke, njenim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu održavanja sledi u nastavku teksta.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nIstorija britanske kratkodlake mačke počinje negde u 19. veku. Kako i samo ime kaže, britanska kratkodlaka mačka vodi poreklo iz Velike Britanije i predstavlja potomak domaće evropske kratkodlake mačke koju su još mnogo ranije Rimljani doneli u Veliku Britaniju. Ova rasa je najpre bila poznata kao engleska plava mačka, zbog plavo-sive boje krzna.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-145\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda.jpg\" alt=\"Britanska kratkodlaka macka - mali slatki plisani meda\" width=\"531\" height=\"354\" />\r\n\r\nBritanska kratkodlaka mačka je prvi put prikazana na izložbi u Londonu 1871. godine. Kao što je slučaj i sa većinom drugih rasa mački, i britanska kratkodlaka mačka je bila ugrožena nakon Prvog i Drugog svetskog rata. Čak se tvrdi da je ova rasa najgore prošla tokom ratnog stanja. Nakon rata bilo je vrlo malo mužjaka sa pedigreom, pa su uzgajivači parili svoje britanske mačke sa kratkodlakim mačkama orijentalnog tipa pa je postojala mogućnost da se izgubi zbijena telesna građa ovih mačaka.\r\n\r\nZatim, britanska kratkodlaka mačka je bila ukrštana sa persijskom mačkom, pa su dobijene mačke sa različitim bojama i šarama, kao i dugodlaki primerci. Osim sa persijskom, britanska kratkodlaka mačka je bila ukrštana i sa kartuzijskom mačkom, pa su ove dve rase bivale sve sličnije. Godine 1970. je čak odlučeno da se britanska kratkodlaka i kartuzijska mačka predstavljaju pod istim imenom ,,britanske kratkodlake mačke” (<em>British Shorthair</em>), ali ipak je 1977. godine odlučeno da se ove dve rase razdvoje. Međutim, i danas često dolazi do zabune kada su u pitanju ove dve rase.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBritanske kratkodlake mačke su srednje veličine. One imaju zaobljeno, mišićavo i veoma snažno telo jer su vekovima vodile težak život uz čoveka. Kosti ovih mačaka su teške i masivne, a prepoznatljive su po kratkom debelom vratu i širokom grudnom košu. Noge su im kratke i snažne, a šape okrugle. Rep kratkodlakih britanskih mačaka je debeo i zaobljen na kraju. Glava im je takođe okruglog oblika, široka i malo veća, a obrazi su puni, pa se stiče utisak da je mačka uvek nasmejana. Ona ima kratak širok nos sa blagim ulegnućem, čija boja odgovara boji dlake. Uši ovih mačaka su malene i razmaknute, a vrhovi ušiju su zaobljeni. Oči su im krupne i okrugle, a njihova boja zavisi od boje krzna, pa može biti narandžasta, odnosno bakarna, zelena i plava.\r\n\r\nKrzno britanske kratkodlake mačke je kratko, mekano, gusto, oštro i sjajno, pa često podseća na pliš. Ono što je karakteristično jeste da je krzno ove mačke odignuto, a ne priljubljeno uz telo.  Kada se prstima prođe kroz krzno ono ne pada, već ostaje da stoji. Krzno može biti jednobojno, a najčešće boje su plava, lila, krem, čokoladna, cimet, bela, crna i crvena. Kod jednobojnih mačaka svaka dlaka je ravnomerno obojena od korena do vrha. Osim jednobojnih, postoje i dvobojne (kombinacija bele i još neke boje), trobojne, prugaste mačke, tigraste, tačkaste, zadimljene itd.  Danas postoje i takozvane kolor point (<em>color point</em>) varijante mačaka, kod kojih su lice, šape i vrh repa u boji, a sve ostalo je belo. Ipak, najčešće su mačke plave i srebrno-prugaste boje. Svaka od njih ima svoja specifična obeležja, pa tako prugasta britanska kratkodlaka mačka na repu i na nogama ima krugove. Mužjaci su krupnije građe i robusnijeg izgleda, pa mogu težiti od 7-8 pa čak i do 10 kg, a ženke su malo nežnije građe i težine 4-6 kg. Mužjaci su prepoznatljivi po izuzetno debelim obrazima.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nBritanske kratkodlake mačke su po prirodi jako mirne, tihe i nežne. Privržene su svom vlasniku, ali ipak ne zahtevaju da sve vreme budu u centru pažnje. Jako su inteligentne i radoznale i lako uče nove trikove. Britanske kratkodlake mačke su dosta i lenje, pa većinu svog vremena provode spavajući. One vole da se igraju, ali samo onoliko koliko njima odgovara. I kada su aktivne, ove mace nikada ne prave nered i zato su idealne za kućnog ljubimca. Veoma su pažljive i slobodno ih možete ostaviti same u stanu. Veoma dobro se slažu sa ostalim mačkama, kao i sa malom decom. Jako su tolerantne na dečje igre i nikada nisu agresivne. Ako ih neko gnjavi, one će radije pobeći nego što će pokušati da ogrebu nekoga. One su pitome i samo će želeti da budu u vašoj blizini. Ove mačke nije potrebno izvoditi napolje, odnosno nije im potreban veliki prostor. Dovoljno je da povremeno izađu na ograđeni balkon. Britanske kratkodlake mačke su najmirnije od svih kratkodlakih vrsta. Imaju veoma slabašan i tih glas koji koriste samo kada su gladne i kada žele da se igraju. Uglavnom ćete ih čuti kada predu, ali retko kada mjauču.\r\n\r\nNeki stručnjaci tvrde da temperament ove rase mačaka delimično može zavisiti i od njihove boje. Naime, smatra se da su plave britanske kratkodlake mačke mirnije i samostalnije i da nisu velike maze, riđe mačke su temperamentnije, a one krem su veoma privržene i umiljate. Temperamentne su i dvobojne i trobojne vrste, a srebrne su jako osetljive i mogu snažno da se vežu za vlasnika. Za kolor point varijante se smatra da su umiljate i da nisu nimalo problematične.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-147\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda-2.jpg\" alt=\"Britanska kratkodlaka macka - mali slatki plisani meda 2\" width=\"500\" height=\"264\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nKrzno britanske kratkodlake mačke se veoma lako održava, a preporučuje se da ga češljate jednom nedeljno. Pošto veoma vole da se maze, ove mačke uživaju i u češljanju. Ove mačke neće ostavljati puno dlaka po vašem nameštaju, a linjanje je pojačano samo kada mačka menja dlaku, na prelazu godišnjih doba.\r\n\r\nNisu utvrđena nikakva oboljenja koja su specifična za ovu rasu mačaka. Britanska kratkodlaka mačka je generalno veoma zdrava i otporna rasa, a razvija se postepeno sve do druge godine života, za razliku od domaće mačke koja se razvija dok ne napuni godinu dana. Veoma je važno da u prva tri meseca mačići budu sa svojom majkom i sa braćom, kao i sa vlasnicima, da bi se navikli na njih. Kada se tek rode, mačići izgledaju kao plišani medvedići sa okruglim glavama, a njihovo krzno je poput guste pahuljice. Dok ne napune jednu godinu ovi mačići će rado spavati sa vama u krevetu, a nakon toga polako počinju da budu samostalni. Kada napune 4-6 godina ove mačke su kao prave plišane igračke koje leže na kauču. Prosečan životni vek britanske kratkodlake mačke je od 12 do 20 godina.\r\n\r\nBritanska kratkodlaka mačka je postala popularna zahvaljujući brojnim reklamama za mačju hranu u kojima se pojavljuje. Ona je idealna za svaku porodicu, jer ne zahteva neku posebnu negu i održavanje, nema posebne potrebe kada je hrana u pitanju, a i nije previše nametljiva.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nAko tragate za ovom rasom mačke i želite da je kupite pa vas zanima cena, uskoro ćete ovde moći da pronadjete oglase za ovu rasu. Takodje, ovom prilikom pozivamo i uzgajivačnice ove rase mačaka da nas kontaktiraju sa svojom ponudom kako bi je uvrstili ovde da potencijalni kupci mogu lakše pronaći mačku za sebe.', 'Britanska kratkodlaka mačka - mali slatki plišani meda', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda', '', '', '2015-10-04 10:04:00', '2015-10-04 10:04:00', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=144', 0, 'post', '', 0),
(145, 1, '2015-10-04 10:01:57', '2015-10-04 10:01:57', '', 'Britanska kratkodlaka macka - mali slatki plisani meda', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda', '', '', '2015-10-04 10:01:57', '2015-10-04 10:01:57', '', 144, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(146, 1, '2015-10-04 10:02:14', '2015-10-04 10:02:14', 'Britanska kratkodlaka mačka se smatra jednom od najstarijih rasa i bez sumnje predstavlja jednu od omiljenih rasa kratkodlakih mačaka.\r\n\r\nZbog mekanog i gustog krzna, krupne građe i mirnog temperamenta, ova mačka je dobila nadimak plišani meda. Nešto više o poreklu britanske kratkodlake mačke, njenim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu održavanja sledi u nastavku teksta.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nIstorija britanske kratkodlake mačke počinje negde u 19. veku. Kako i samo ime kaže, britanska kratkodlaka mačka vodi poreklo iz Velike Britanije i predstavlja potomak domaće evropske kratkodlake mačke koju su još mnogo ranije Rimljani doneli u Veliku Britaniju. Ova rasa je najpre bila poznata kao engleska plava mačka, zbog plavo-sive boje krzna.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-145\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda.jpg\" alt=\"Britanska kratkodlaka macka - mali slatki plisani meda\" width=\"531\" height=\"354\" />\r\n\r\nBritanska kratkodlaka mačka je prvi put prikazana na izložbi u Londonu 1871. godine. Kao što je slučaj i sa većinom drugih rasa mački, i britanska kratkodlaka mačka je bila ugrožena nakon Prvog i Drugog svetskog rata. Čak se tvrdi da je ova rasa najgore prošla tokom ratnog stanja. Nakon rata bilo je vrlo malo mužjaka sa pedigreom, pa su uzgajivači parili svoje britanske mačke sa kratkodlakim mačkama orijentalnog tipa pa je postojala mogućnost da se izgubi zbijena telesna građa ovih mačaka.\r\n\r\nZatim, britanska kratkodlaka mačka je bila ukrštana sa persijskom mačkom, pa su dobijene mačke sa različitim bojama i šarama, kao i dugodlaki primerci. Osim sa persijskom, britanska kratkodlaka mačka je bila ukrštana i sa kartuzijskom mačkom, pa su ove dve rase bivale sve sličnije. Godine 1970. je čak odlučeno da se britanska kratkodlaka i kartuzijska mačka predstavljaju pod istim imenom ,,britanske kratkodlake mačke” (<em>British Shorthair</em>), ali ipak je 1977. godine odlučeno da se ove dve rase razdvoje. Međutim, i danas često dolazi do zabune kada su u pitanju ove dve rase.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBritanske kratkodlake mačke su srednje veličine. One imaju zaobljeno, mišićavo i veoma snažno telo jer su vekovima vodile težak život uz čoveka. Kosti ovih mačaka su teške i masivne, a prepoznatljive su po kratkom debelom vratu i širokom grudnom košu. Noge su im kratke i snažne, a šape okrugle. Rep kratkodlakih britanskih mačaka je debeo i zaobljen na kraju. Glava im je takođe okruglog oblika, široka i malo veća, a obrazi su puni, pa se stiče utisak da je mačka uvek nasmejana. Ona ima kratak širok nos sa blagim ulegnućem, čija boja odgovara boji dlake. Uši ovih mačaka su malene i razmaknute, a vrhovi ušiju su zaobljeni. Oči su im krupne i okrugle, a njihova boja zavisi od boje krzna, pa može biti narandžasta, odnosno bakarna, zelena i plava.\r\n\r\nKrzno britanske kratkodlake mačke je kratko, mekano, gusto, oštro i sjajno, pa često podseća na pliš. Ono što je karakteristično jeste da je krzno ove mačke odignuto, a ne priljubljeno uz telo.  Kada se prstima prođe kroz krzno ono ne pada, već ostaje da stoji. Krzno može biti jednobojno, a najčešće boje su plava, lila, krem, čokoladna, cimet, bela, crna i crvena. Kod jednobojnih mačaka svaka dlaka je ravnomerno obojena od korena do vrha. Osim jednobojnih, postoje i dvobojne (kombinacija bele i još neke boje), trobojne, prugaste mačke, tigraste, tačkaste, zadimljene itd.  Danas postoje i takozvane kolor point (<em>color point</em>) varijante mačaka, kod kojih su lice, šape i vrh repa u boji, a sve ostalo je belo. Ipak, najčešće su mačke plave i srebrno-prugaste boje. Svaka od njih ima svoja specifična obeležja, pa tako prugasta britanska kratkodlaka mačka na repu i na nogama ima krugove. Mužjaci su krupnije građe i robusnijeg izgleda, pa mogu težiti od 7-8 pa čak i do 10 kg, a ženke su malo nežnije građe i težine 4-6 kg. Mužjaci su prepoznatljivi po izuzetno debelim obrazima.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nBritanske kratkodlake mačke su po prirodi jako mirne, tihe i nežne. Privržene su svom vlasniku, ali ipak ne zahtevaju da sve vreme budu u centru pažnje. Jako su inteligentne i radoznale i lako uče nove trikove. Britanske kratkodlake mačke su dosta i lenje, pa većinu svog vremena provode spavajući. One vole da se igraju, ali samo onoliko koliko njima odgovara. I kada su aktivne, ove mace nikada ne prave nered i zato su idealne za kućnog ljubimca. Veoma su pažljive i slobodno ih možete ostaviti same u stanu. Veoma dobro se slažu sa ostalim mačkama, kao i sa malom decom. Jako su tolerantne na dečje igre i nikada nisu agresivne. Ako ih neko gnjavi, one će radije pobeći nego što će pokušati da ogrebu nekoga. One su pitome i samo će želeti da budu u vašoj blizini. Ove mačke nije potrebno izvoditi napolje, odnosno nije im potreban veliki prostor. Dovoljno je da povremeno izađu na ograđeni balkon. Britanske kratkodlake mačke su najmirnije od svih kratkodlakih vrsta. Imaju veoma slabašan i tih glas koji koriste samo kada su gladne i kada žele da se igraju. Uglavnom ćete ih čuti kada predu, ali retko kada mjauču.\r\n\r\nNeki stručnjaci tvrde da temperament ove rase mačaka delimično može zavisiti i od njihove boje. Naime, smatra se da su plave britanske kratkodlake mačke mirnije i samostalnije i da nisu velike maze, riđe mačke su temperamentnije, a one krem su veoma privržene i umiljate. Temperamentne su i dvobojne i trobojne vrste, a srebrne su jako osetljive i mogu snažno da se vežu za vlasnika. Za kolor point varijante se smatra da su umiljate i da nisu nimalo problematične.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nKrzno britanske kratkodlake mačke se veoma lako održava, a preporučuje se da ga češljate jednom nedeljno. Pošto veoma vole da se maze, ove mačke uživaju i u češljanju. Ove mačke neće ostavljati puno dlaka po vašem nameštaju, a linjanje je pojačano samo kada mačka menja dlaku, na prelazu godišnjih doba.\r\n\r\nNisu utvrđena nikakva oboljenja koja su specifična za ovu rasu mačaka. Britanska kratkodlaka mačka je generalno veoma zdrava i otporna rasa, a razvija se postepeno sve do druge godine života, za razliku od domaće mačke koja se razvija dok ne napuni godinu dana. Veoma je važno da u prva tri meseca mačići budu sa svojom majkom i sa braćom, kao i sa vlasnicima, da bi se navikli na njih. Kada se tek rode, mačići izgledaju kao plišani medvedići sa okruglim glavama, a njihovo krzno je poput guste pahuljice. Dok ne napune jednu godinu ovi mačići će rado spavati sa vama u krevetu, a nakon toga polako počinju da budu samostalni. Kada napune 4-6 godina ove mačke su kao prave plišane igračke koje leže na kauču. Prosečan životni vek britanske kratkodlake mačke je od 12 do 20 godina.\r\n\r\nBritanska kratkodlaka mačka je postala popularna zahvaljujući brojnim reklamama za mačju hranu u kojima se pojavljuje. Ona je idealna za svaku porodicu, jer ne zahteva neku posebnu negu i održavanje, nema posebne potrebe kada je hrana u pitanju, a i nije previše nametljiva.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nAko tragate za ovom rasom mačke i želite da je kupite pa vas zanima cena, uskoro ćete ovde moći da pronadjete oglase za ovu rasu. Takodje, ovom prilikom pozivamo i uzgajivačnice ove rase mačaka da nas kontaktiraju sa svojom ponudom kako bi je uvrstili ovde da potencijalni kupci mogu lakše pronaći mačku za sebe.', 'Britanska kratkodlaka mačka - mali slatki plišani meda', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '144-revision-v1', '', '', '2015-10-04 10:02:14', '2015-10-04 10:02:14', '', 144, 'https://www.zivotinjice.com/144-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(147, 1, '2015-10-04 10:03:56', '2015-10-04 10:03:56', '', 'Britanska kratkodlaka macka - mali slatki plisani meda 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda-2', '', '', '2015-10-04 10:03:56', '2015-10-04 10:03:56', '', 144, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(148, 1, '2015-10-04 10:04:00', '2015-10-04 10:04:00', 'Britanska kratkodlaka mačka se smatra jednom od najstarijih rasa i bez sumnje predstavlja jednu od omiljenih rasa kratkodlakih mačaka.\r\n\r\nZbog mekanog i gustog krzna, krupne građe i mirnog temperamenta, ova mačka je dobila nadimak plišani meda. Nešto više o poreklu britanske kratkodlake mačke, njenim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu održavanja sledi u nastavku teksta.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nIstorija britanske kratkodlake mačke počinje negde u 19. veku. Kako i samo ime kaže, britanska kratkodlaka mačka vodi poreklo iz Velike Britanije i predstavlja potomak domaće evropske kratkodlake mačke koju su još mnogo ranije Rimljani doneli u Veliku Britaniju. Ova rasa je najpre bila poznata kao engleska plava mačka, zbog plavo-sive boje krzna.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-145\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda.jpg\" alt=\"Britanska kratkodlaka macka - mali slatki plisani meda\" width=\"531\" height=\"354\" />\r\n\r\nBritanska kratkodlaka mačka je prvi put prikazana na izložbi u Londonu 1871. godine. Kao što je slučaj i sa većinom drugih rasa mački, i britanska kratkodlaka mačka je bila ugrožena nakon Prvog i Drugog svetskog rata. Čak se tvrdi da je ova rasa najgore prošla tokom ratnog stanja. Nakon rata bilo je vrlo malo mužjaka sa pedigreom, pa su uzgajivači parili svoje britanske mačke sa kratkodlakim mačkama orijentalnog tipa pa je postojala mogućnost da se izgubi zbijena telesna građa ovih mačaka.\r\n\r\nZatim, britanska kratkodlaka mačka je bila ukrštana sa persijskom mačkom, pa su dobijene mačke sa različitim bojama i šarama, kao i dugodlaki primerci. Osim sa persijskom, britanska kratkodlaka mačka je bila ukrštana i sa kartuzijskom mačkom, pa su ove dve rase bivale sve sličnije. Godine 1970. je čak odlučeno da se britanska kratkodlaka i kartuzijska mačka predstavljaju pod istim imenom ,,britanske kratkodlake mačke” (<em>British Shorthair</em>), ali ipak je 1977. godine odlučeno da se ove dve rase razdvoje. Međutim, i danas često dolazi do zabune kada su u pitanju ove dve rase.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBritanske kratkodlake mačke su srednje veličine. One imaju zaobljeno, mišićavo i veoma snažno telo jer su vekovima vodile težak život uz čoveka. Kosti ovih mačaka su teške i masivne, a prepoznatljive su po kratkom debelom vratu i širokom grudnom košu. Noge su im kratke i snažne, a šape okrugle. Rep kratkodlakih britanskih mačaka je debeo i zaobljen na kraju. Glava im je takođe okruglog oblika, široka i malo veća, a obrazi su puni, pa se stiče utisak da je mačka uvek nasmejana. Ona ima kratak širok nos sa blagim ulegnućem, čija boja odgovara boji dlake. Uši ovih mačaka su malene i razmaknute, a vrhovi ušiju su zaobljeni. Oči su im krupne i okrugle, a njihova boja zavisi od boje krzna, pa može biti narandžasta, odnosno bakarna, zelena i plava.\r\n\r\nKrzno britanske kratkodlake mačke je kratko, mekano, gusto, oštro i sjajno, pa često podseća na pliš. Ono što je karakteristično jeste da je krzno ove mačke odignuto, a ne priljubljeno uz telo.  Kada se prstima prođe kroz krzno ono ne pada, već ostaje da stoji. Krzno može biti jednobojno, a najčešće boje su plava, lila, krem, čokoladna, cimet, bela, crna i crvena. Kod jednobojnih mačaka svaka dlaka je ravnomerno obojena od korena do vrha. Osim jednobojnih, postoje i dvobojne (kombinacija bele i još neke boje), trobojne, prugaste mačke, tigraste, tačkaste, zadimljene itd.  Danas postoje i takozvane kolor point (<em>color point</em>) varijante mačaka, kod kojih su lice, šape i vrh repa u boji, a sve ostalo je belo. Ipak, najčešće su mačke plave i srebrno-prugaste boje. Svaka od njih ima svoja specifična obeležja, pa tako prugasta britanska kratkodlaka mačka na repu i na nogama ima krugove. Mužjaci su krupnije građe i robusnijeg izgleda, pa mogu težiti od 7-8 pa čak i do 10 kg, a ženke su malo nežnije građe i težine 4-6 kg. Mužjaci su prepoznatljivi po izuzetno debelim obrazima.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nBritanske kratkodlake mačke su po prirodi jako mirne, tihe i nežne. Privržene su svom vlasniku, ali ipak ne zahtevaju da sve vreme budu u centru pažnje. Jako su inteligentne i radoznale i lako uče nove trikove. Britanske kratkodlake mačke su dosta i lenje, pa većinu svog vremena provode spavajući. One vole da se igraju, ali samo onoliko koliko njima odgovara. I kada su aktivne, ove mace nikada ne prave nered i zato su idealne za kućnog ljubimca. Veoma su pažljive i slobodno ih možete ostaviti same u stanu. Veoma dobro se slažu sa ostalim mačkama, kao i sa malom decom. Jako su tolerantne na dečje igre i nikada nisu agresivne. Ako ih neko gnjavi, one će radije pobeći nego što će pokušati da ogrebu nekoga. One su pitome i samo će želeti da budu u vašoj blizini. Ove mačke nije potrebno izvoditi napolje, odnosno nije im potreban veliki prostor. Dovoljno je da povremeno izađu na ograđeni balkon. Britanske kratkodlake mačke su najmirnije od svih kratkodlakih vrsta. Imaju veoma slabašan i tih glas koji koriste samo kada su gladne i kada žele da se igraju. Uglavnom ćete ih čuti kada predu, ali retko kada mjauču.\r\n\r\nNeki stručnjaci tvrde da temperament ove rase mačaka delimično može zavisiti i od njihove boje. Naime, smatra se da su plave britanske kratkodlake mačke mirnije i samostalnije i da nisu velike maze, riđe mačke su temperamentnije, a one krem su veoma privržene i umiljate. Temperamentne su i dvobojne i trobojne vrste, a srebrne su jako osetljive i mogu snažno da se vežu za vlasnika. Za kolor point varijante se smatra da su umiljate i da nisu nimalo problematične.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-147\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Britanska-kratkodlaka-macka-mali-slatki-plisani-meda-2.jpg\" alt=\"Britanska kratkodlaka macka - mali slatki plisani meda 2\" width=\"500\" height=\"264\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nKrzno britanske kratkodlake mačke se veoma lako održava, a preporučuje se da ga češljate jednom nedeljno. Pošto veoma vole da se maze, ove mačke uživaju i u češljanju. Ove mačke neće ostavljati puno dlaka po vašem nameštaju, a linjanje je pojačano samo kada mačka menja dlaku, na prelazu godišnjih doba.\r\n\r\nNisu utvrđena nikakva oboljenja koja su specifična za ovu rasu mačaka. Britanska kratkodlaka mačka je generalno veoma zdrava i otporna rasa, a razvija se postepeno sve do druge godine života, za razliku od domaće mačke koja se razvija dok ne napuni godinu dana. Veoma je važno da u prva tri meseca mačići budu sa svojom majkom i sa braćom, kao i sa vlasnicima, da bi se navikli na njih. Kada se tek rode, mačići izgledaju kao plišani medvedići sa okruglim glavama, a njihovo krzno je poput guste pahuljice. Dok ne napune jednu godinu ovi mačići će rado spavati sa vama u krevetu, a nakon toga polako počinju da budu samostalni. Kada napune 4-6 godina ove mačke su kao prave plišane igračke koje leže na kauču. Prosečan životni vek britanske kratkodlake mačke je od 12 do 20 godina.\r\n\r\nBritanska kratkodlaka mačka je postala popularna zahvaljujući brojnim reklamama za mačju hranu u kojima se pojavljuje. Ona je idealna za svaku porodicu, jer ne zahteva neku posebnu negu i održavanje, nema posebne potrebe kada je hrana u pitanju, a i nije previše nametljiva.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nAko tragate za ovom rasom mačke i želite da je kupite pa vas zanima cena, uskoro ćete ovde moći da pronadjete oglase za ovu rasu. Takodje, ovom prilikom pozivamo i uzgajivačnice ove rase mačaka da nas kontaktiraju sa svojom ponudom kako bi je uvrstili ovde da potencijalni kupci mogu lakše pronaći mačku za sebe.', 'Britanska kratkodlaka mačka - mali slatki plišani meda', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '144-revision-v1', '', '', '2015-10-04 10:04:00', '2015-10-04 10:04:00', '', 144, 'https://www.zivotinjice.com/144-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(428, 1, '2017-10-15 16:22:58', '2017-10-15 16:22:58', 'Bostonski terijer (<em>Boston terrier</em>) je živahan i vrlo inteligentan pas, kratke dlake i kompaktne građe, koji odaje utisak inteligencije i odlučnosti.\n\nAko razmišljate da li je ovaj pas pravi izbor za vašeg kućnog ljubimca, pročitajte nešto više o njegovim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu održavanja.\n<h3>Poreklo</h3>\nBostonski terijer, ranije poznat i kao boston bul ili bostonski bul terijer, nastao je oko 1870. godine ukrštanjem buldoga i bul terijera. Naime, u Bostonu je u to vreme bio cilj da se od ove dve već poznate rase borbenih pasa stvori novi tip borbenog psa – bostonski terijer. Ova rasa je bila naročito popularna 1920. godine i bila je namenjena borbama pasa koje su održavane u nekim američkim gradovima. Smatra se da je ova hibridna rasa bila bolja i borbenija od osnovnih rasa. Dakle, nova rasa - bostonski terijer – stvorena je isključivo za korišćenje u borbama pasa.\n\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-161\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bostonski-terijer-inteligentni-pas-dzentlmen.jpg\" alt=\"Bostonski terijer - inteligentni pas dzentlmen\" width=\"442\" height=\"299\" />\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\nIako je po veličini mali, ovaj pas je jako snažan i mišićav i ima takozvani kockasti izgled. Dužina nogu mora biti u proporciji sa dužinom trupa da bi se dobio oblik kvadrata. Bostonski terijer uvek mora biti skladne i kompaktne građe, odnosno nikada ne sme delovati ni mršavo niti previše grubo. Bostonski terijer ima graciozan stav i odaje utisak uravnoteženosti i mirne snage. Sve četiri noge se ujednačeno kreću ritmičnim korakom. Svaki korak je odmeren i zrači snagom i ljupkošću. Prednje noge bostonskog terijera su čvrste, prave i mišićave. On ima širok grudni koš i kratka leđa, a rep je nisko postavljen i kratak. Rep može biti prav ili uvijen i uvek stoji horizontalno.\n\nVrat ovog psa je blago savijen, a dužina vrata mora biti u potpunom skladu sa ostatkom tela. Ovaj pas ima četvrtastu lobanju, koja je pljosnata u donjem delu. Pripada vrsti takozvanih kratkoglavih pasa, a lice je bez bora. Čelo mu je pravo, a njuška široka, kratka i usklađena sa lobanjom. Donja vilica je proporcionalna sa telom, ali gornja vilica je manja, što im daje pljosnati izgled. Uši bostonskog terijera su nalik ušima slepog miša, pa su po prirodi uspravne. Zubi su mu pravilni, a oči su mu tamne, okrugle i razmaknute. Usne ovog psa u potpunosti pokrivaju zube i nisu mlohave i opuštene.\n\nBostonski terijer se smatra psom koji ima najlepšu dlaku. Krzno ovog psa je uglavnom crvenkasto-smeđe tigraste boje sa belim šarama, a može biti i indigo ili crne boje sa takođe belim šarama. Ove bele šare su pravilno raspoređene po njušci, čelu, lobanji, oko vrata, na grudnom košu, na prednjim nogama, ali i na donjem delu zadnjih nogu. Zbog ovih šara često deluje kao da ovi psi nose smoking, pa ih mnogi nazivaju i ,,američki džentlmeni”. Bostonski terijeri nikada nisu jednobojni. Dlaka bostonskog terijera je kratka, sjajna i tanka i gotovo uopšte ne opada.\n\nŠto se tiče težine, postoje tri grupe bostonskh terijera, a to su oni koji su lakši od 7 kg, oni koji teže 7-9 kg i oni 9.5-11 kg. Bez obzira kolika im je težina, oni nikada nisu slabi i mršavi. Za njih je uvek karakteristična čvrsta građa.\n<h3>Temperament</h3>\n<img class=\"size-full wp-image-429 aligncenter\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Boston-terijer.jpg\" alt=\"boston-terijer\" width=\"600\" height=\"382\" />\n\nBostonski terijer je po prirodi veoma živahan.  Miroljubiv je i inteligentan. Na prvi pogled ovaj pas odaje utisak budnosti i inteligencije. Bostonski terijer je izuzetno vezan za svog gospodara, jako je strpljiv i umiljat. Smatra se da ta umiljatost i uravnoteženi karakter potiču od toga što je ukršten sa francuskim buldogom, na koga dosta liči. Preporučuje se i porodicama sa malom decom jer je izuzetno nežan prema njima i voli da se igra sa njima, dok je prema odraslima izuzetno pažljiv i voli da se mazi.\n\nOvi psi lako uče nove komande i nove trikove i jako su osetljivi na glas svog gospodara. Njima je potreban čvrst i odlučan vlasnik, koji će ih dresirati na pravi način. Oni najviše vole da provode vreme u stanu, pa im nije potrebno veliko dvorište. Oni nisu nešto posebno aktivni napolju, mada mogu lako da se naviknu na bilo koju sredinu i situaciju. Osim što su umiljati i mazni, umeju da budu i hiperaktivni, razigrani i veseli. Bostonski terijer je pas koji ume da pokaže kada je srećan, kada je tužan, ali i kada je uvređen. Sve to je dokaz da ovaj pas zahteva dosta ljubavi, igre i pažnje, ali kada ih dobije, vratiće vam duplo više.\n\nU nekim slučajevima, bostonski terijer može pokazati i malo žustriju narav, a to je osobina koju je ova rasa nasledila od svojih predaka terijera. Kao i većinu drugih pasa, i bostonskog terijera treba dresirati i socijalizovati još od malena. Bitno je da dok su mladi ostvare što više kontakata sa različitim ljudima, mestima i zvucima. Na taj način štene će moći da izraste u poslušnog psa i odanog čovekovog prijatelja.\n<h3>Održavanje i nega</h3>\nBostonski terijer ne zahteva neku posebnu pažnju i negu. Kada je u zatvorenom prostoru, ovaj pas je prilično neaktivan i zato je pogodan za život u stanu. Možete ga voditi u šetnje, jer voli da se igra u dvorištu, ali ipak najviše voli zatvoreni prostor. Potrebno ga je samo povremeno četkati jer se gotovo uopšte ne linja. Dovoljno je da koristite četku sa tvrđom dlakom jednom nedeljno. Ovaj pas se preporučuje za držanje u stanu, jer neće ostavljati dlake po nameštaju. Kupajte ih samo kada je to nephodno i koristite preparate za takozvano ,,suvo kupanje”.\n\nBostonski terijer je generalno zdrava rasa, a može se desiti samo da obole od nekih uobičajenih psećih bolesti. Imajte na umu da ovoj rasi pasa smeta preterana toplota ili preterana hladnoća.\n\nNajbolje je da ih držite u zatvorenom prostoru na nekoj umerenoj temperaturi. Pošto imaju veoma krupne oči, redovno im čistite lice i proveravajte da li su im oči možda crvene ili iritirane nečim.\n\nTakođe, važno je da im čistite zube 2-3 puta nedeljno da se bakterije ne bi nakupljale u ustima, a poželjno je i da im perete zube svakoga dana da ne bi došlo do lošeg zadaha i oboljenja desni.\n\nNeophodno je i uši svog psa da čistite jednom nedeljno, da bi se uklonili crvenilo i loš miris, koji su obično posledica neke infekcije. Čistite samo spoljašnji deo ušiju uz pomoć obične pamučne vate. Nokte ovog psa je dovoljno seći 1-2 puta mesečno, jer na taj način će se sprečiti ogrebotine i slični problemi.\n\nMeđutim, imajte u vidu da nokti na psećim šapama imaju krvne sudove i zato pri skraćivanju noktiju morate biti veoma oprezni, da ne bi došlo do krvarenja. Pas može da se uplaši i onda će da beži svaki put kada vidi grickalicu za nokte. Ako se plašite da sami ovo uradite, najbolje bi bilo da se konsultujete sa vašim veterinarom. Ono što je takođe veoma važno jeste da redovno proveravate da li vaš pas možda ima po telu osipe, crvenilo, upaljenu kožu ili sluzokožu usta, šapa ili očiju.\n\nNajbolje bi bilo jednom nedeljno detaljno da pregledate vašeg psa, da bi se na vreme izlečila bilo kakva zdravstvena tegoba i sprečile dalje komplikacije. Bostonski terijer u proseku živi od 13 do 15 godina. Bostonski terijer je odličan izbor za kućnog ljubimca za sve uzraste i za sve uslove života. Ako se odlučite za ovu rasu psa, dobićete najboljeg prijatelja za ceo život. Bostonski terijer je idealan kućni ljubimac za porodice sa malom decom, za starije ljude i za samce.', 'Bostonski terijer - inteligentni pas džentlmen', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '160-autosave-v1', '', '', '2017-10-15 16:22:58', '2017-10-15 16:22:58', '', 160, 'https://www.zivotinjice.com/160-autosave-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(149, 1, '2015-10-04 13:17:12', '2015-10-04 13:17:12', 'Tibetski mastif ili tibetska doga, kako se još naziva, je rasa pasa koja predstavlja simbol bogatstva u celom svetu. Čistokrvne tibetske doge su veoma retke i zato im je cena izuzetno visoka. Smatra se da je tibetski mastif najskuplja rasa pasa na svetu.\r\n\r\nOvaj pas predstavlja gigantsku rasu psa i zato ima neke određene potrebe i prohteve koje vlasnici moraju ispuniti. Za ovu rasu se često kaže da je divlja, agresivna i veoma teška za dresiranje. Nešto više o ovoj rasi pasa, kao i o njihovim fizičkim osobinama i temperamentu, o načinu održavanja i nege, sledi u nastavku teksta.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nTibetski ili tibetanski mastif (<em>Tibetian mastiff</em>) je jedna od najstarijih rasa pasa, ali podaci o njegovom poreklu su prilično nesigurni. Tibetski mastif je pas poreklom sa Tibeta, po čemu i nosi naziv. Smatra se da postoji već više od 5000 godina i na neki način predstavlja legendu. Ovi psi su živeli u nomadskim uslovima, čuvali su stada, ali i manastire, pa i čitave gradove.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter wp-image-130\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Tibetski-tibetanski-mastif-slatki-dzin-koji-podseca-na-medu.jpg\" alt=\"Tibetski tibetanski mastif - slatki dzin koji podseca na medu\" width=\"610\" height=\"408\" />\r\n\r\nTibetski mastif je nazivan Božji pas sa Istoka, jer se govorilo da poseduje aroganciju kralja i veliku lojalnost gospodaru. On je direktan predak velikog tibetskog psa i danas gotovo da se uopšte ne razlikuje od njega, izuzev što je malo manjih dimenzija nego njegov prethodnik. Britanski uzgajivači koji su prisvojili ovu rasu, doprineli su njenom boljem izgledu. Tibetski mastif danas uglavnom živi samo na Tibetu i prema legendi se smatra da predstavlja reinkarnaciju tibetanskih sveštenika. Može se naći i u nekim delovima Himalaja, ali inače je veoma retka rasa. Ipak, neki primerci se mogu naći i u drugim krajevima sveta, ali to je veoma redak slučaj.\r\n\r\nTibetski mastif se u prošlosti koristio za čuvanje u borbi sa vukovima i leopardima. Spada u istu grupu pasa kao i šnauceri, pinčeri, švajcarski pastiri i molosi, a smatra se da je nastao od rasa kao što su bernardinac, njufaundlend i danska doga.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nPripadnici ove rase pasa su zbog svoje telesne konstrukcije poznati kao džinovski psi. Tibetski mastif ima jako krupne kosti. Ovaj pas deluje četvrtasto pa mu je dužina samo malo veća od širine. Noge tibetskog mastifa su snažne i nabijene, a rep mu je širok i savijen iznad leđa. Njegova široka i masivna glava pomalo podseća na glavu bernardinca i poseduje izuzetno jaku vilicu. Njuška mu je crna i velika, a male oči su tamnosmeđe boje. Uši ovog psa su trouglastog oblika, spuštene i sa debelom kožom.\r\n\r\nKrzno tibetskog mastifa je veoma gusto, a dlaka mu je srednje dužine, prava i duga. Poddlaka je gusta i debela i predstavlja odličnu zaštitu od hladnoće. Krzno je najčešće crno, sa zlatnim ili žućkasto-smeđim šarama, ali može biti i čokoladne, sive, krem ili zlatne boje. Oko vrata ovi psi imaju gust okovratnk koji na glavi prelazi u krunu od gustih tršavih dlaka.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nTibetski mastif je odani pas čuvar koji je jako vezan za svog gospodara. Treba imati u vidu da ova rasa pasa nije imala u prošlosti blizak odnos sa ljudima. Ovi psi su živeli nomadskim stilom života na visoravnima Himalaja, pa zato predstavljaju prilično izolovanu vrstu. Zato je potrebno dosta treninga i dosta strpljenja, da bi se pas pravilno socijalizovao. Dakle, nikako ne koristite batine i viku, jer se može desiti da će pas da tera inat. Ako ovog psa ne dresirate dok je još mali, on kasnije može biti opasan i nepredvidiv i može napadati ljude. Dakle, tibetskog mastifa je teško dresirati, ali kada to postignete imaćete privrženog i odanog psa koji će vas zaštititi u svakom trenutku. U Aziji se ovaj pas i dalje koristi za čuvanje čitavih sela od napada divljih zveri.\r\n\r\nTibetski mastifi su zaštitnički nastrojeni i oprezni su sa strancima. Veoma su privrženi vlasniku, a preporučuju se i porodicama sa malom decom, jer su tolerantni na dečje igrice i vole da se igraju sa njima. Oni se prema deci ponašaju kao prema stadu koje treba da zaštite. Hrabri su i veoma inteligentni, lako uče nove komande i nove trikove. Uvek su odlučni u želji da ugode gazdi. Ipak, ovi psi se ne preporučuju za život u stanu, jer da biste ga držali bez vezivanja potrebno je da imate 2 metra visoku ogradu. Takođe, ovaj pas se noću mora držati u kući, jer ima običaj da laje napolju.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-131\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Tibetski-tibetanski-mastif-slatki-dzin-koji-podseca-na-medu-2.jpg\" alt=\"Tibetski tibetanski mastif - slatki dzin koji podseca na medu 2\" width=\"610\" height=\"407\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nAko imate tibetskog mastifa, treba redovno da ga četkate. Dlaka se odbacuje jednom godišnje i tada četkanje mora biti svakodnevno i trajati najmanje pola sata. Ovog psa ne treba izlagati preteranoj fizičkoj aktivnosti jer to se može loše odraziti na njegove teške kosti. Dakle, preporučuje se umerena fizička aktivnost, kao što je šetnja parkom. Pošto je tibetski mastif gigantska rasa, onda i ishranu treba prilagoditi potrebama ove rase. Da bi se obezbedio pravilan rast i razvoj pasa, najbolje bi bilo da koristite hranu za štence stare do 2 godine. Energetske potrebe pasa variraju u toku života, ali najviše hrane je potrebno štencma u fazi intenzivnog rasta, fizički aktivnim psima, kao i kujama u laktaciji.\r\n\r\nPrvih 8 meseci štene tibetskog mastifa raste veoma brzo i već sa 5 meseci starosti dostigne 50% svoje težine. Tada istovremeno i njegov koštani sistem dostiže 80-90% veličine koštanog sistema koju ima odrasli pas. Međutim, treba imati na umu da se sistem za varenje ne razvija tako brzo i zato je naročito važno u toj prvoj fazi života paziti na ishranu psa. Hrana se mora pažljivo birati da ne bi došlo do preopterećenosti digestivnog trakta i do raznih komplikacija sa organima za varenje. Druga faza rasta traje od 8. meseca do 18. meseca, odnosno do 24. meseca, i predstavlja fazu konsolidacije celog organizma. Tada dolazi do razvoja mišićne mase i to je faza u kojoj pas telesno sazreva.\r\n\r\nStarosne promene se kod ove rase pasa mogu primetiti dosta rano. Oni imaju osetljivo srce i veliki je rizik od kardiovaskularnih oboljenja, naročito kasnije tokom života. Da bi se održalo zdravlje i vitalnost organizma, pre svega ja potrebno da se ishrana prilagodi specifičnostima ove rase. Nažalost, ovi džinovski psi nemaju dug životni vek, pa prosečno žive samo od 7 do 9 godina.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nUkoliko vas zanima tibetski mastif i želite da ga kupite pa se interesujete koja je cena, uskoro ćemo ovde imati postavljene oglase sa informacijama za prodaju ove rase. Ovom prilikom pozivamo odgajivačnice ove rase da nas kontaktiraju i pošalju nam svoju ponudu kako bi je mogli uvrstiti ovde da potencijalni kupci mogu nabaviti svog tibetskog mastifa.', 'Tibetski (tibetanski) mastif - slatki džin koji podseća na medu', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '129-revision-v1', '', '', '2015-10-04 13:17:12', '2015-10-04 13:17:12', '', 129, 'https://www.zivotinjice.com/129-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(151, 1, '2015-10-04 19:27:05', '2015-10-04 19:27:05', '', 'Himalajska macka - dugodlaka prefinjena maca', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'himalajska-macka-dugodlaka-prefinjena-maca', '', '', '2015-10-04 19:27:05', '2015-10-04 19:27:05', '', 150, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Himalajska-macka-dugodlaka-prefinjena-maca.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(152, 1, '2015-10-04 19:27:38', '2015-10-04 19:27:38', 'Himalajska mačka je dugodlaka mačka sa oznakama (colourpoint). Ova pasmina, koju je stvorio čovek, dok je putem eksperimenata pokušavao da reši problem genetskih bolesti kod mačaka, vodi poreklo iz SAD-a. Švedski genetičar dr Tjebbes dvadesetih godina 20. veka ukrstio je sijamske, persijske i birman mačke. Zatim su tridesetih godina dva istraživača sa Medicinskog fakulteta na Harvardu zaključila da je potrebno dalje ukrštanje, kako bi se nasledile određene karakteristike.\r\n\r\nMeđutim, ovaj put je bilo potrebno ukrstiti ove mačke sa mačkama poznatog pedigrea. Sijamske mačke su parili sa dimastim, srebrnim prugastim mačkama i sa crnim dugodlakim persijskim mačkama, ali ovaj put su to radili s namerom, kako bi dobili mačku sijamskog uzorka sa persijskom dlakom i građom tela.\r\n\r\nPrvo himalajsko dugodlako mače sa oznakama zvalo se Debutante i okotilo se 1935. godine. U međuvremenu su i drugi uzgajivači u SAD-u  i Britaniji eksperimentisali kako bi dobili ovu pasminu.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-large wp-image-151\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Himalajska-macka-dugodlaka-prefinjena-maca-1024x682.jpg\" alt=\"Himalajska macka - dugodlaka prefinjena maca\" width=\"665\" height=\"443\" />\r\n\r\nNaziv “himalajska mačka” nije ni u kakvoj vezi sa istoimenim planinskim vencem, već su je nazvali tako zbog toga što se isti naziv koristi za iste uzorke boje kod drugih uzgojenih životinja, kao što su kunići. Dok se termin “himalajska mačka” (eng. Himalayan/Colorpoint Persian) koristi u SAD-u, ovu pasminu, koja je u Britaniji prihvaćena 1955. godine, u toj zemlji zovu dugodlaka mačka sa oznakama (Colourpoint).\r\n\r\nMada je uzgoj himalajskih mačaka sa pedigreom u SAD-u intenzivno započeo pedesetih godina 20. veka, mali broj ljubitelja mačaka je znao nešto više o ovoj pasmini jer se uzgajivači nisu pojavljivali na izložbama. Tek 1957. godine, kada su dve takve mačke predstavljene na izložbi u San Dijegu u Kaliforniji, ova rasa mačaka je postala poznatija.\r\n\r\nKada se tražio status pasmine, dva himalajska mačeta predstavljena su predsedniku tek osnovanog udruženja ACFA. Nakon što ih je ocenjivački sud video, glasali su 15 prema 1 u korist priznavanja, a iste godine usledilo je priznanje CFA-e.\r\n\r\nMada je to samo jedna od dugodlakih rasa sa sijamskim uzorcima, himalajska mačka ima prepoznatljive karakteristike, a to su široka glava, malene uši sa zaobljenim vrhovima, kratke, debele i snažne noge, čupav rep, kratak nos i gusta svilenkasta dlaka.\r\n\r\nSudije idealnim karakteristikama smatraju guste oznake i svetle boje tela, ali zbog duge dlake gustina boje kod himalajskih mačaka nije ista kao gustina boje kod sijamskih mačaka, jer sijamski uzorak zavisi od temperature.\r\n\r\nZahvaljujući tome što je duža, dlaka himalajske mačke hvata više vazduha nego kratka dlaka sijamske mačke, a to slabi boju oznaka. Maska odrasle himalajske mačke pokriva lice, ali se ne sme pružati preko ostatka glave, mada mužjaci imaju veće maske od ženki.\r\n\r\nU ranoj istoriji nastanka himalajske mačke, neka udruženja su priznavala samo određene boje. Danas se kod ove egzotične pasmine priznaju oznake crne, plave, čokoladne, ljubičaste i crvene (plamen) boje, zatim sve boje kornjačastih oznaka i sve boje prugastih oznaka.\r\n\r\nKako bi se stvorila jednobojna čokoladna dugodlaka, ukrštane su dugodlake sa oznakama i himalajske sa burmanskim mačkama. Dobijeni potomci razvili su se u rasu koja je danas poznata pod nazivom <em>tiffannie</em>.', 'Himalajska mačka - dugodlaka prefinjena maca', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '150-revision-v1', '', '', '2015-10-04 19:27:38', '2015-10-04 19:27:38', '', 150, 'https://www.zivotinjice.com/150-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(154, 1, '2015-10-05 09:24:22', '2015-10-05 09:24:22', '', 'Trudnoca kod pasa', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'trudnoca-kod-pasa', '', '', '2015-10-05 09:24:22', '2015-10-05 09:24:22', '', 153, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Trudnoca-kod-pasa.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(155, 1, '2015-10-05 09:24:29', '2015-10-05 09:24:29', 'Graviditet (skotnost) kuja traje u proseku od 58 do 63 dana. Početak graviditeta računa se od prvog dana parenja, kako bi se na taj način odredile odgovarajuće preventivne mere koje treba preduzeti. Mnogi vlasnici pasa nisu upoznati sa ovim činjenicama.\r\n\r\nPo pravilu kuje srednjih i većih rasa mogu same da obave sve što je potrebno u vreme porođaja, dok je kod manjih rasa često potrebna pomoć iskusnog odgajivača ili veterinara.\r\n<h3>Utvrđivanje graviditeta</h3>\r\nPravovremeno utvrđivanje da li je kuja ostala skotna je veoma značajno, kako bismo mogli da planiramo celokupni graviditet i preduzmemo odgovarajuće mere za kuju i štence.\r\n\r\nGraviditet se može ustanoviti već sa 21 do 25 dana, a posle 28 dana od parenja graviditet se može utvrditi sa sigurnošću. Pregled mogu da izvrše jedino stručne osobe palpacijom i ultrazvukom, a rentgenološki pregled se preporučuje tek 56. dana od prvog parenja.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-154\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Trudnoca-kod-pasa.jpg\" alt=\"Trudnoca kod pasa\" width=\"500\" height=\"339\" />\r\n\r\nNe može se zadovoljiti znatiželja vlasnika u vezi sa brojem štenaca koje kuja nosi, stoga je bolje prećutati tu činjenicu nego dati loše i netačne prognoze. Preventivne mere u slučaju skotnosti su identične, bez obzira da li kuja nosi jedno štene ili šest i više.\r\n\r\nNakon što se utvrdi graviditet, sprovode se preventivne mere, koje podrazumevaju dobro izbalansiranu ishranu bogatu proteinima, mastima i mineralima, zatim davanje kuji mrtve vakcine, uzimanje bakterioloških briseva, izradu antibiograma, kao i odgovarajuću terapiju u slučajevima bakteriološke infekcije porođajnih organa.\r\n\r\nČišćenje skotnih kuja od crevnih parazita se ne preporučuje, budući da taj zahvat može izazvati neželjene posledice. Kuju treba očistiti od crevnih parazita neposredno pred parenje, a za ovaj postupak ima vremena u toku teranja.\r\n\r\nSkotnim kujama, naročito malim rasama, moramo obezbediti dovoljnu količinu kalcijuma kako bi se štenci pravilno razvijali bez štetnih posledica po majku i kako bismo sprečili dramatična oboljenja kuja neposredno posle porođaja i u toku dojenja, koja su izazvana hipokalcemijom.\r\n<h3>Porođaj</h3>\r\nDo porođaja kuje u normalnim okolnostima najčešće dolazi između 61. i 63. dana skotnosti, mada se sve češće dešava da se trajanje graviditeta produžava, odnosno da porođaj kasni.\r\n\r\nPorođaj se može predvideti prema ponašanju kuje, promeni apetita i velikom variranju telesne temperature. Ovo su sve vrlo značajni simptomi za veterinara i vlasnike.\r\n\r\nVlasnik kuje treba da dobije savete kako da prepozna početak porođaja i da interveniše u slučaju nastupanja komplikacija.\r\n\r\nČesto se dešava da se skotnost produžava i do 68 dana. Ukoliko dođe do ovakvog slučaja, stalna saradnja sa veterinarom je neophodna jer se lako može desiti da štenci uginu. Stoga, pravovremeno treba uočiti trenutak krize i potrebe za odgovarajućim veterinarskim zahvatima. Ukoliko porođaj kasni, moramo imati stalnu informaciju o tome da li su štenci živi, što se utvrđuje pomoću ultrazvuka. Ako  su plodovi živi i ako se kuja ponaša normalno (uzima hranu i vodu, nema probavnih smetnji niti iscedak iz vagine, itd.), možemo pričekati prve simptome porođaja.\r\n\r\nAko je kuja malaksala i pokazuje znakove neraspoloženja, kao i ako kontrakcije za porođaj traju dugo a plod se ne pojavljuje, veterinar mora intervenisati.\r\n\r\nPredugo čekanje i produžetak graviditeta, kao i nestručna pomoć u tim situacijama, mogu imati katastrofalne posledice po kuju i njene štence.\r\n\r\nStoga, ukoliko je vaša kuja skotna duže od 63 dana ili ako dođe do bilo kakvih komplikacija tokom porođaja, obavezno kontaktirajte veterinara.', 'Trudnoća kod pasa', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '153-revision-v1', '', '', '2015-10-05 09:24:29', '2015-10-05 09:24:29', '', 153, 'https://www.zivotinjice.com/153-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(156, 1, '2015-10-05 09:26:58', '2015-10-05 09:26:58', 'U ovom tekstu ćemo imati prilike da pročitamo koje su to najčešće bolesti koje pogađaju pse, kao i kako da ih prepoznamo i kako se one leče.\r\n\r\n<strong>Gojaznost</strong>\r\n\r\nBolest: Pas ima prekomernu telesnu težinu, koja je daleko veća od normalne.\r\n\r\nSimptomi: Izrazito dobijanje na težini, višak telesne masnoće, otežano kretanje, dijabetes i artritis.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od gojaznosti najčešće pate odrasli psi koji žive u kućama.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Neophodno je da pas jede zdravu i uravnoteženu hranu i da se redovno kreće kako ne bi došlo do pojave gojaznosti. Ukoliko ovaj problem muči vašeg psa, gubitak kilograma i povećanu fizičku aktivnost ćete postići postepenim i redovnim produžavanjem šetnji.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-157\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Ovo-su-najcesce-bolesti-kod-pasa.jpg\" alt=\"Ovo su najcesce bolesti kod pasa\" width=\"500\" height=\"333\" />\r\n\r\n<strong>Dijabetes</strong>\r\n\r\nAko gušterača nepravilno radi, pas će oboleti od dijabetesa. Najupečatljiviji simptomi ove teške bolesti su: pojačana žeđ, obilno mokrenje, mršavljenje, teško zarastanje rana, kao i sklonost ka gnojnim procesima na koži. Dah psa ima karakterističan miris acetona. Ukoliko se dijabetes ne leči, pas može upasti u šećernu komu i uginuti.\r\n\r\nLečenje podrazumeva svakodnevno davanje hormona insulina i strogi režim ishrane. Psa je moguće održati u životu godinu dana od trenutka postavljanja dijagnoze.\r\n\r\n<strong>Giardijaza</strong>\r\n\r\nBolest: Giardijaza je vrsta crevne infekcije koju izaziva parazit giardija, koji je inače stanovnik čovečijih creva.\r\n\r\nSimptomi: Dijareja kod koje je stolica meka, masna i ima jak odvratan smrad.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Skoro 50% mladih štenaca i gotovo svi psi koji žive u prihvatilištu zaraze se ovom bolešću. Do razvoja bolesti dolazi uglavnom usled gutanja zaraženih fekalnih materija.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Psu treba da dajete optimalnu količinu čiste vode. Čim obavi nuždu, sklonite njegov fekalije i dobro ga obrišite.\r\n\r\n<strong>Piroplazma</strong>\r\n\r\nPiroplazma je vrsta bolesti koju prenose krpelji, tako što ubacuju uzročnika u organizam psa tokom sisanja krvi. Virus zatim ulazi u eritrocite i razara ih, pri čemu dolazi do drastičnog smanjenja njihovog broja i nastanka anemije. Štetni produkti ovog virusa takođe izazivaju pojavu drugih teških simptoma, kao što su: povišena telesna temperatura, žutica i crvena boja mokraće.\r\n\r\nLečenje je veoma uspešno, ali samo ako se sa njim počne na vreme.\r\n\r\n<strong>Infekcije ušiju</strong>\r\n\r\nBolest: Bakterije se  navode kao najčešći izazivači infekcija ušiju kod pasa.\r\n\r\nSimptomi: Infekcije ušiju ćete prepoznati po stalnom češanju uva, zatim po čestom trešenju glavom i bolu prilikom otvaranja usta.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Kod pasa sa dugim ušima, poput koker španijela, postoji povećan rizik za pojavu infekcija ušiju. Ova bolest, čiji je drugi naziv otitis, pogađa oko 20% pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Najbolji način za sprečavanje ove bolesti je čišćenje ušiju psa jednom nedeljno rastvorom, koji će vam preporučiti veterinar.\r\n\r\n<strong>Hronično oboljenje bubrega</strong>\r\n\r\nOva bolest najčešće pogađa starije pse nakon što su se inficirali bakterijom <em>Leptospira canicola</em>.\r\n\r\nUkoliko boluje od hronične upale bubrega, pas je stalno žedan, a koža mu je suva. U kasnijem stadijumu bolesti često povraća, ima proliv i veoma često urinira, dah mu je neprijatnog mirisa, a urin je veoma svetle boje, gotovo vodnjikav. U poodmaklom stadijumu bolesti pas potpuno prestaje da urinira.\r\n\r\nHronično oboljenje bubrega ima dva stadijuma:\r\n\r\n1) U prvom stadijumu, pas pije dosta vode, te stoga uspeva da izbaci otrove iz sebe uriniranjem.\r\n\r\n2) U drugom, pak, pas odjednom smanjuje dnevnu količinu mokraće ili u potpunosti prestaje da mokri. Odsustvo mokrenja nastupa zbog toga što se mokraća više ne luči u bubrezima, zbog čega pas više ne može da izbacuje otrove. Tako može doći do pojave uremije, što često uzrokuje uginuće.\r\n\r\nŠto se lečenja tiče, psu treba davati što više vode i dijetalno ga hraniti pilećim mesom i pirinčem.\r\n\r\n<strong>Artritis</strong>\r\n\r\nBolest: Artritis je abnormalan i destruktivan proces u zglobovima koji ograničava pokretljivost psa i izaziva bolove.\r\n\r\nSimptomi: Ogrančena pokretljivost, ukočenost nakon pokreta, otok zglobova i teškoće pri ustajanju, leganju i hodanju.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od artritisa mogu patiti psi svih rasa, ali se nešto češće javlja kod krupnijih pasa koji su skloni naslednim bolestima zglobova, kao što je displazija kuka. U ove rase ubraja se oko 70 do 80% pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Redovno vežbanje je od izuzetnog značaja kada je reč o prevenciji artritisa. Takođe je veoma bitno da na vreme prepoznate simptome ove bolesti, jer se tada može efikasnije držati pod kontrolom.\r\n\r\n<strong>Upala mokraćne bešike</strong>\r\n\r\nUpala mokraćne bešike može se javiti kako kao samostalna bolest, tako i zajedno sa upalom bubrega. Pas svaki put mokri pomali, često zauzima stav kao da će da mokri i pokazuje znakove bola.\r\n\r\nOvo mokrenje treba razlikovati od mokrenja mužjaka koji mokri svaki put pomalo jer štedi mokraću kako bi mogao da obeležava svoje prisustvo.\r\n\r\nDijagnoza upale mokraćne bešike postavlja se na snovu laboratorijskih ispitivanja mokraće i mora se na vreme započeti sa lečenjem kako se ne bi proširila na bubrege i izazvala teške posledice.\r\n\r\n<strong>Upala grkljana i dušnika</strong>\r\n\r\nSluznica grkljana i dušnika čisti udahbuti vazduh i kada se na njoj nakupi dovoljno nečistoće, pas je kašljem izbacuje napolje. Ukoliko je vazduh zagušljiv i prljav, postoji veća verovatnoća javljanja bakterijskih i virusnih infekcija jer sluznica tada postaje osetljivija.\r\n\r\nAko se razvije infekcija, dolazi do oticanja sluznice i pas ima stalni nagon za kašljanjem. Ako se ne leči, infekcija može zahvatiti pluća i izazvati upalu.\r\n\r\n<strong>Štenećak</strong>\r\n\r\nBolest: Štenećak je zarazna i ozbiljna virusna bolest kod pasa, čiji je uzročnik sličan izazivaču zauški.\r\n\r\nSimptomi: Povišena telesna temperatura, crvenilo očiju, vodenasti iscedak iz nosa i očiju, letargija, gubitak težine, dijareja, povraćanje i stalni kašalj.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Štenećak se prenosi putem vazduha i direktnim ili indirektnim kontaktom sa zaraženom životinjom. Napada pljuvačne žlezde i limfne čvorove. Ukoliko se ne leči, može se  razviti u neurološko oboljenje. Štenećak najčešće pogađa mlade nevakcinisane pse.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Lečenje štenećaka je ograničeno, a stopa smrtnosti je oko 50%, što znači da je prevencija od suštinske važnosti. Prevencija podrazumeva vakcinu protiv štenećaka, koja se smatra osnovnom u veterinarskoj medicini.\r\n\r\n<strong>Upala pluća</strong>\r\n\r\nUpala pluća ili pneumonija je bolest pluća, čiji su izazivači virusi, bakterije i gliste. Simptomi su povišena telesna temperatura, otežano disanje, kašalj, pokunjenost i gubitak apetita. Ukoliko prislonite uvo na grudi psa, čućete zvukove koji liče na škripanje.\r\n\r\nUkoliko sumnjate da je vaš pas dobio upalu pluća, odmah ga odvedite kod veterinara.\r\n\r\n<strong>Parvovirus</strong>\r\n\r\nBolest: Parvovirus je visoko zarazna bolest, koja se manifestuje u dva oblika – crevnom i srčanom. Napada ćelije poput onih koje oblažu organe za varenje.\r\n\r\nSimptomi: Povraćanje, dijareja i promenjeni miris tela.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od ove bolesti mogu oboleti psi svih starosti, mada se najččešće sreće kod štenaca starosti od 6 do 20 nedelja. Dobermani i rotvajleri su podložniji parvovirusu od ostalih rasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: <a href=\"https://www.zivotinjice.com/vakcinacija-pasa-saveti-i-informacije/\">Vakcinacija</a> je najbitnija kada je reč o sprečavanju pojave parvovirusa. Štence treba vakcinisati u šestoj, devetoj i dvanaestoj nedelji života. Ne bi trebalo da izlaze napolje dve nedelje nakon poslednje vakcine. Bolesne pse treba odmah odvesti veterinaru.\r\n\r\n<strong>Besnilo</strong>\r\n\r\nBolest: Besnilo spada u zarazne virusne bolesti.\r\n\r\nSimptomi: Glodanje atipičnih predmeta, napadi, groznica, strah od vode, opuštena donja vilica, nemogućnost gutanja, neobična stidljivost ili agresivnost, pojačano uzbuđenje i povečano lučenje pljuvačke.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Besnilo se može preneti ukoliko je došlo do kontakta sa krvlju ili pljuvačkom zaražene životinje. Kod lovačkih pasa postoji veći rizik od zaraze nego kod ostalih rasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Vakcinacija protiv besnila je obavezna, a takođe ne bi trebalo da dozvoljate svom ljubimcu kontakt sa divljim životinjama.\r\n\r\n<strong>Kancer (Limfom)</strong>\r\n\r\nBolest: Limfom je vrsta raka krvi koji nastaje mutacijom belih krvnih zrnaca.\r\n\r\nSimptomi: Pojava čvorića na koži, promenjen miris tela, pojava rana koje ne zarastaju, naglo mršavljenje, gubitak apetita, uporan kašalj, letargija i razni bolovi.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Kod čak 50% pasa starijih od 10 godina javlja se kancer, što je vodeći uzrok smrti pasa tog uzrasta. Najčešća vrsta raka je limfom, odnosno tumor limfnih čvorova. Češća pojava zabeležena je kod zlatnih retrivera, boksera i planinskih pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Za limfom postoji mnogo uspešnih tretmana, među kojima je i hemoterapija za pse.\r\n\r\n<strong>Šuga</strong>\r\n\r\nBolest: Pojavu šuge kod pasa izazivaju sićušne grinje.\r\n\r\nSimptomi: Jak svrab, udubljenja na kož, crveni osip i gubitak dlake.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Psi koji žive napolju češće dobijaju šugu. Budući da sitne grinje koje izazivaju ovu bolest mogu preživeti i do nekoliko dana na koži, mogu se zaraziti i kućni psi ukoliko su imali kontakt sa nekim napolju.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Mada trenutno ne postoje preventivne mere za šugu, postoji nekoliko lekova koji je mogu izlečiti. Najčešće su to proizvodi koji se direktno nanose na zahvaćene delove kože.', 'Ovo su najčešće bolesti kod pasa!', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'ovo-su-najcesce-bolesti-kod-pasa', '', '', '2015-10-05 09:28:19', '2015-10-05 09:28:19', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=156', 0, 'post', '', 0),
(157, 1, '2015-10-05 09:26:47', '2015-10-05 09:26:47', '', 'Ovo su najcesce bolesti kod pasa', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'ovo-su-najcesce-bolesti-kod-pasa', '', '', '2015-10-05 09:26:47', '2015-10-05 09:26:47', '', 156, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Ovo-su-najcesce-bolesti-kod-pasa.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(158, 1, '2015-10-05 09:26:58', '2015-10-05 09:26:58', 'U ovom tekstu ćemo imati prilike da pročitamo koje su to najčešće bolesti koje pogađaju pse, kao i kako da ih prepoznamo i kako se one leče.\r\n\r\n<strong>Gojaznost</strong>\r\n\r\nBolest: Pas ima prekomernu telesnu težinu, koja je daleko veća od normalne.\r\n\r\nSimptomi: Izrazito dobijanje na težini, višak telesne masnoće, otežano kretanje, dijabetes i artritis.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od gojaznosti najčešće pate odrasli psi koji žive u kućama.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Neophodno je da pas jede zdravu i uravnoteženu hranu i da se redovno kreće kako ne bi došlo do pojave gojaznosti. Ukoliko ovaj problem muči vašeg psa, gubitak kilograma i povećanu fizičku aktivnost ćete postići postepenim i redovnim produžavanjem šetnji.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-157\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Ovo-su-najcesce-bolesti-kod-pasa.jpg\" alt=\"Ovo su najcesce bolesti kod pasa\" width=\"500\" height=\"333\" />\r\n\r\n<strong>Dijabetes</strong>\r\n\r\nAko gušterača nepravilno radi, pas će oboleti od dijabetesa. Najupečatljiviji simptomi ove teške bolesti su: pojačana žeđ, obilno mokrenje, mršavljenje, teško zarastanje rana, kao i sklonost ka gnojnim procesima na koži. Dah psa ima karakterističan miris acetona. Ukoliko se dijabetes ne leči, pas može upasti u šećernu komu i uginuti.\r\n\r\nLečenje podrazumeva svakodnevno davanje hormona insulina i strogi režim ishrane. Psa je moguće održati u životu godinu dana od trenutka postavljanja dijagnoze.\r\n\r\n<strong>Giardijaza</strong>\r\n\r\nBolest: Giardijaza je vrsta crevne infekcije koju izaziva parazit giardija, koji je inače stanovnik čovečijih creva.\r\n\r\nSimptomi: Dijareja kod koje je stolica meka, masna i ima jak odvratan smrad.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Skoro 50% mladih štenaca i gotovo svi psi koji žive u prihvatilištu zaraze se ovom bolešću. Do razvoja bolesti dolazi uglavnom usled gutanja zaraženih fekalnih materija.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Psu treba da dajete optimalnu količinu čiste vode. Čim obavi nuždu, sklonite njegov fekalije i dobro ga obrišite.\r\n\r\n<strong>Piroplazma</strong>\r\n\r\nPiroplazma je vrsta bolesti koju prenose krpelji, tako što ubacuju uzročnika u organizam psa tokom sisanja krvi. Virus zatim ulazi u eritrocite i razara ih, pri čemu dolazi do drastičnog smanjenja njihovog broja i nastanka anemije. Štetni produkti ovog virusa takođe izazivaju pojavu drugih teških simptoma, kao što su: povišena telesna temperatura, žutica i crvena boja mokraće.\r\n\r\nLečenje je veoma uspešno, ali samo ako se sa njim počne na vreme.\r\n\r\n<strong>Infekcije ušiju</strong>\r\n\r\nBolest: Bakterije se  navode kao najčešći izazivači infekcija ušiju kod pasa.\r\n\r\nSimptomi: Infekcije ušiju ćete prepoznati po stalnom češanju uva, zatim po čestom trešenju glavom i bolu prilikom otvaranja usta.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Kod pasa sa dugim ušima, poput koker španijela, postoji povećan rizik za pojavu infekcija ušiju. Ova bolest, čiji je drugi naziv otitis, pogađa oko 20% pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Najbolji način za sprečavanje ove bolesti je čišćenje ušiju psa jednom nedeljno rastvorom, koji će vam preporučiti veterinar.\r\n\r\n<strong>Hronično oboljenje bubrega</strong>\r\n\r\nOva bolest najčešće pogađa starije pse nakon što su se inficirali bakterijom <em>Leptospira canicola</em>.\r\n\r\nUkoliko boluje od hronične upale bubrega, pas je stalno žedan, a koža mu je suva. U kasnijem stadijumu bolesti često povraća, ima proliv i veoma često urinira, dah mu je neprijatnog mirisa, a urin je veoma svetle boje, gotovo vodnjikav. U poodmaklom stadijumu bolesti pas potpuno prestaje da urinira.\r\n\r\nHronično oboljenje bubrega ima dva stadijuma:\r\n\r\n1) U prvom stadijumu, pas pije dosta vode, te stoga uspeva da izbaci otrove iz sebe uriniranjem.\r\n\r\n2) U drugom, pak, pas odjednom smanjuje dnevnu količinu mokraće ili u potpunosti prestaje da mokri. Odsustvo mokrenja nastupa zbog toga što se mokraća više ne luči u bubrezima, zbog čega pas više ne može da izbacuje otrove. Tako može doći do pojave uremije, što često uzrokuje uginuće.\r\n\r\nŠto se lečenja tiče, psu treba davati što više vode i dijetalno ga hraniti pilećim mesom i pirinčem.\r\n\r\n<strong>Artritis</strong>\r\n\r\nBolest: Artritis je abnormalan i destruktivan proces u zglobovima koji ograničava pokretljivost psa i izaziva bolove.\r\n\r\nSimptomi: Ogrančena pokretljivost, ukočenost nakon pokreta, otok zglobova i teškoće pri ustajanju, leganju i hodanju.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od artritisa mogu patiti psi svih rasa, ali se nešto češće javlja kod krupnijih pasa koji su skloni naslednim bolestima zglobova, kao što je displazija kuka. U ove rase ubraja se oko 70 do 80% pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Redovno vežbanje je od izuzetnog značaja kada je reč o prevenciji artritisa. Takođe je veoma bitno da na vreme prepoznate simptome ove bolesti, jer se tada može efikasnije držati pod kontrolom.\r\n\r\n<strong>Upala mokraćne bešike</strong>\r\n\r\nUpala mokraćne bešike može se javiti kako kao samostalna bolest, tako i zajedno sa upalom bubrega. Pas svaki put mokri pomali, često zauzima stav kao da će da mokri i pokazuje znakove bola.\r\n\r\nOvo mokrenje treba razlikovati od mokrenja mužjaka koji mokri svaki put pomalo jer štedi mokraću kako bi mogao da obeležava svoje prisustvo.\r\n\r\nDijagnoza upale mokraćne bešike postavlja se na snovu laboratorijskih ispitivanja mokraće i mora se na vreme započeti sa lečenjem kako se ne bi proširila na bubrege i izazvala teške posledice.\r\n\r\n<strong>Upala grkljana i dušnika</strong>\r\n\r\nSluznica grkljana i dušnika čisti udahbuti vazduh i kada se na njoj nakupi dovoljno nečistoće, pas je kašljem izbacuje napolje. Ukoliko je vazduh zagušljiv i prljav, postoji veća verovatnoća javljanja bakterijskih i virusnih infekcija jer sluznica tada postaje osetljivija.\r\n\r\nAko se razvije infekcija, dolazi do oticanja sluznice i pas ima stalni nagon za kašljanjem. Ako se ne leči, infekcija može zahvatiti pluća i izazvati upalu.\r\n\r\n<strong>Štenećak</strong>\r\n\r\nBolest: Štenećak je zarazna i ozbiljna virusna bolest kod pasa, čiji je uzročnik sličan izazivaču zauški.\r\n\r\nSimptomi: Povišena telesna temperatura, crvenilo očiju, vodenasti iscedak iz nosa i očiju, letargija, gubitak težine, dijareja, povraćanje i stalni kašalj.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Štenećak se prenosi putem vazduha i direktnim ili indirektnim kontaktom sa zaraženom životinjom. Napada pljuvačne žlezde i limfne čvorove. Ukoliko se ne leči, može se  razviti u neurološko oboljenje. Štenećak najčešće pogađa mlade nevakcinisane pse.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Lečenje štenećaka je ograničeno, a stopa smrtnosti je oko 50%, što znači da je prevencija od suštinske važnosti. Prevencija podrazumeva vakcinu protiv štenećaka, koja se smatra osnovnom u veterinarskoj medicini.\r\n\r\n<strong>Upala pluća</strong>\r\n\r\nUpala pluća ili pneumonija je bolest pluća, čiji su izazivači virusi, bakterije i gliste. Simptomi su povišena telesna temperatura, otežano disanje, kašalj, pokunjenost i gubitak apetita. Ukoliko prislonite uvo na grudi psa, čućete zvukove koji liče na škripanje.\r\n\r\nUkoliko sumnjate da je vaš pas dobio upalu pluća, odmah ga odvedite kod veterinara.\r\n\r\n<strong>Parvovirus</strong>\r\n\r\nBolest: Parvovirus je visoko zarazna bolest, koja se manifestuje u dva oblika – crevnom i srčanom. Napada ćelije poput onih koje oblažu organe za varenje.\r\n\r\nSimptomi: Povraćanje, dijareja i promenjeni miris tela.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od ove bolesti mogu oboleti psi svih starosti, mada se najččešće sreće kod štenaca starosti od 6 do 20 nedelja. Dobermani i rotvajleri su podložniji parvovirusu od ostalih rasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Vakcinacija je najbitnija kada je reč o sprečavanju pojave parvovirusa. Štence treba vakcinisati u šestoj, devetoj i dvanaestoj nedelji života. Ne bi trebalo da izlaze napolje dve nedelje nakon poslednje vakcine. Bolesne pse treba odmah odvesti veterinaru.\r\n\r\n<strong>Besnilo</strong>\r\n\r\nBolest: Besnilo spada u zarazne virusne bolesti.\r\n\r\nSimptomi: Glodanje atipičnih predmeta, napadi, groznica, strah od vode, opuštena donja vilica, nemogućnost gutanja, neobična stidljivost ili agresivnost, pojačano uzbuđenje i povečano lučenje pljuvačke.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Besnilo se može preneti ukoliko je došlo do kontakta sa krvlju ili pljuvačkom zaražene životinje. Kod lovačkih pasa postoji veći rizik od zaraze nego kod ostalih rasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Vakcinacija protiv besnila je obavezna, a takođe ne bi trebalo da dozvoljate svom ljubimcu kontakt sa divljim životinjama.\r\n\r\n<strong>Kancer (Limfom)</strong>\r\n\r\nBolest: Limfom je vrsta raka krvi koji nastaje mutacijom belih krvnih zrnaca.\r\n\r\nSimptomi: Pojava čvorića na koži, promenjen miris tela, pojava rana koje ne zarastaju, naglo mršavljenje, gubitak apetita, uporan kašalj, letargija i razni bolovi.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Kod čak 50% pasa starijih od 10 godina javlja se kancer, što je vodeći uzrok smrti pasa tog uzrasta. Najčešća vrsta raka je limfom, odnosno tumor limfnih čvorova. Češća pojava zabeležena je kod zlatnih retrivera, boksera i planinskih pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Za limfom postoji mnogo uspešnih tretmana, među kojima je i hemoterapija za pse.\r\n\r\n<strong>Šuga</strong>\r\n\r\nBolest: Pojavu šuge kod pasa izazivaju sićušne grinje.\r\n\r\nSimptomi: Jak svrab, udubljenja na kož, crveni osip i gubitak dlake.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Psi koji žive napolju češće dobijaju šugu. Budući da sitne grinje koje izazivaju ovu bolest mogu preživeti i do nekoliko dana na koži, mogu se zaraziti i kućni psi ukoliko su imali kontakt sa nekim napolju.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Mada trenutno ne postoje preventivne mere za šugu, postoji nekoliko lekova koji je mogu izlečiti. Najčešće su to proizvodi koji se direktno nanose na zahvaćene delove kože.', 'Ovo su najčešće bolesti kod pasa!', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '156-revision-v1', '', '', '2015-10-05 09:26:58', '2015-10-05 09:26:58', '', 156, 'https://www.zivotinjice.com/156-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(159, 1, '2015-10-05 09:28:19', '2015-10-05 09:28:19', 'U ovom tekstu ćemo imati prilike da pročitamo koje su to najčešće bolesti koje pogađaju pse, kao i kako da ih prepoznamo i kako se one leče.\r\n\r\n<strong>Gojaznost</strong>\r\n\r\nBolest: Pas ima prekomernu telesnu težinu, koja je daleko veća od normalne.\r\n\r\nSimptomi: Izrazito dobijanje na težini, višak telesne masnoće, otežano kretanje, dijabetes i artritis.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od gojaznosti najčešće pate odrasli psi koji žive u kućama.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Neophodno je da pas jede zdravu i uravnoteženu hranu i da se redovno kreće kako ne bi došlo do pojave gojaznosti. Ukoliko ovaj problem muči vašeg psa, gubitak kilograma i povećanu fizičku aktivnost ćete postići postepenim i redovnim produžavanjem šetnji.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-157\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Ovo-su-najcesce-bolesti-kod-pasa.jpg\" alt=\"Ovo su najcesce bolesti kod pasa\" width=\"500\" height=\"333\" />\r\n\r\n<strong>Dijabetes</strong>\r\n\r\nAko gušterača nepravilno radi, pas će oboleti od dijabetesa. Najupečatljiviji simptomi ove teške bolesti su: pojačana žeđ, obilno mokrenje, mršavljenje, teško zarastanje rana, kao i sklonost ka gnojnim procesima na koži. Dah psa ima karakterističan miris acetona. Ukoliko se dijabetes ne leči, pas može upasti u šećernu komu i uginuti.\r\n\r\nLečenje podrazumeva svakodnevno davanje hormona insulina i strogi režim ishrane. Psa je moguće održati u životu godinu dana od trenutka postavljanja dijagnoze.\r\n\r\n<strong>Giardijaza</strong>\r\n\r\nBolest: Giardijaza je vrsta crevne infekcije koju izaziva parazit giardija, koji je inače stanovnik čovečijih creva.\r\n\r\nSimptomi: Dijareja kod koje je stolica meka, masna i ima jak odvratan smrad.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Skoro 50% mladih štenaca i gotovo svi psi koji žive u prihvatilištu zaraze se ovom bolešću. Do razvoja bolesti dolazi uglavnom usled gutanja zaraženih fekalnih materija.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Psu treba da dajete optimalnu količinu čiste vode. Čim obavi nuždu, sklonite njegov fekalije i dobro ga obrišite.\r\n\r\n<strong>Piroplazma</strong>\r\n\r\nPiroplazma je vrsta bolesti koju prenose krpelji, tako što ubacuju uzročnika u organizam psa tokom sisanja krvi. Virus zatim ulazi u eritrocite i razara ih, pri čemu dolazi do drastičnog smanjenja njihovog broja i nastanka anemije. Štetni produkti ovog virusa takođe izazivaju pojavu drugih teških simptoma, kao što su: povišena telesna temperatura, žutica i crvena boja mokraće.\r\n\r\nLečenje je veoma uspešno, ali samo ako se sa njim počne na vreme.\r\n\r\n<strong>Infekcije ušiju</strong>\r\n\r\nBolest: Bakterije se  navode kao najčešći izazivači infekcija ušiju kod pasa.\r\n\r\nSimptomi: Infekcije ušiju ćete prepoznati po stalnom češanju uva, zatim po čestom trešenju glavom i bolu prilikom otvaranja usta.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Kod pasa sa dugim ušima, poput koker španijela, postoji povećan rizik za pojavu infekcija ušiju. Ova bolest, čiji je drugi naziv otitis, pogađa oko 20% pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Najbolji način za sprečavanje ove bolesti je čišćenje ušiju psa jednom nedeljno rastvorom, koji će vam preporučiti veterinar.\r\n\r\n<strong>Hronično oboljenje bubrega</strong>\r\n\r\nOva bolest najčešće pogađa starije pse nakon što su se inficirali bakterijom <em>Leptospira canicola</em>.\r\n\r\nUkoliko boluje od hronične upale bubrega, pas je stalno žedan, a koža mu je suva. U kasnijem stadijumu bolesti često povraća, ima proliv i veoma često urinira, dah mu je neprijatnog mirisa, a urin je veoma svetle boje, gotovo vodnjikav. U poodmaklom stadijumu bolesti pas potpuno prestaje da urinira.\r\n\r\nHronično oboljenje bubrega ima dva stadijuma:\r\n\r\n1) U prvom stadijumu, pas pije dosta vode, te stoga uspeva da izbaci otrove iz sebe uriniranjem.\r\n\r\n2) U drugom, pak, pas odjednom smanjuje dnevnu količinu mokraće ili u potpunosti prestaje da mokri. Odsustvo mokrenja nastupa zbog toga što se mokraća više ne luči u bubrezima, zbog čega pas više ne može da izbacuje otrove. Tako može doći do pojave uremije, što često uzrokuje uginuće.\r\n\r\nŠto se lečenja tiče, psu treba davati što više vode i dijetalno ga hraniti pilećim mesom i pirinčem.\r\n\r\n<strong>Artritis</strong>\r\n\r\nBolest: Artritis je abnormalan i destruktivan proces u zglobovima koji ograničava pokretljivost psa i izaziva bolove.\r\n\r\nSimptomi: Ogrančena pokretljivost, ukočenost nakon pokreta, otok zglobova i teškoće pri ustajanju, leganju i hodanju.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od artritisa mogu patiti psi svih rasa, ali se nešto češće javlja kod krupnijih pasa koji su skloni naslednim bolestima zglobova, kao što je displazija kuka. U ove rase ubraja se oko 70 do 80% pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Redovno vežbanje je od izuzetnog značaja kada je reč o prevenciji artritisa. Takođe je veoma bitno da na vreme prepoznate simptome ove bolesti, jer se tada može efikasnije držati pod kontrolom.\r\n\r\n<strong>Upala mokraćne bešike</strong>\r\n\r\nUpala mokraćne bešike može se javiti kako kao samostalna bolest, tako i zajedno sa upalom bubrega. Pas svaki put mokri pomali, često zauzima stav kao da će da mokri i pokazuje znakove bola.\r\n\r\nOvo mokrenje treba razlikovati od mokrenja mužjaka koji mokri svaki put pomalo jer štedi mokraću kako bi mogao da obeležava svoje prisustvo.\r\n\r\nDijagnoza upale mokraćne bešike postavlja se na snovu laboratorijskih ispitivanja mokraće i mora se na vreme započeti sa lečenjem kako se ne bi proširila na bubrege i izazvala teške posledice.\r\n\r\n<strong>Upala grkljana i dušnika</strong>\r\n\r\nSluznica grkljana i dušnika čisti udahbuti vazduh i kada se na njoj nakupi dovoljno nečistoće, pas je kašljem izbacuje napolje. Ukoliko je vazduh zagušljiv i prljav, postoji veća verovatnoća javljanja bakterijskih i virusnih infekcija jer sluznica tada postaje osetljivija.\r\n\r\nAko se razvije infekcija, dolazi do oticanja sluznice i pas ima stalni nagon za kašljanjem. Ako se ne leči, infekcija može zahvatiti pluća i izazvati upalu.\r\n\r\n<strong>Štenećak</strong>\r\n\r\nBolest: Štenećak je zarazna i ozbiljna virusna bolest kod pasa, čiji je uzročnik sličan izazivaču zauški.\r\n\r\nSimptomi: Povišena telesna temperatura, crvenilo očiju, vodenasti iscedak iz nosa i očiju, letargija, gubitak težine, dijareja, povraćanje i stalni kašalj.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Štenećak se prenosi putem vazduha i direktnim ili indirektnim kontaktom sa zaraženom životinjom. Napada pljuvačne žlezde i limfne čvorove. Ukoliko se ne leči, može se  razviti u neurološko oboljenje. Štenećak najčešće pogađa mlade nevakcinisane pse.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Lečenje štenećaka je ograničeno, a stopa smrtnosti je oko 50%, što znači da je prevencija od suštinske važnosti. Prevencija podrazumeva vakcinu protiv štenećaka, koja se smatra osnovnom u veterinarskoj medicini.\r\n\r\n<strong>Upala pluća</strong>\r\n\r\nUpala pluća ili pneumonija je bolest pluća, čiji su izazivači virusi, bakterije i gliste. Simptomi su povišena telesna temperatura, otežano disanje, kašalj, pokunjenost i gubitak apetita. Ukoliko prislonite uvo na grudi psa, čućete zvukove koji liče na škripanje.\r\n\r\nUkoliko sumnjate da je vaš pas dobio upalu pluća, odmah ga odvedite kod veterinara.\r\n\r\n<strong>Parvovirus</strong>\r\n\r\nBolest: Parvovirus je visoko zarazna bolest, koja se manifestuje u dva oblika – crevnom i srčanom. Napada ćelije poput onih koje oblažu organe za varenje.\r\n\r\nSimptomi: Povraćanje, dijareja i promenjeni miris tela.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Od ove bolesti mogu oboleti psi svih starosti, mada se najččešće sreće kod štenaca starosti od 6 do 20 nedelja. Dobermani i rotvajleri su podložniji parvovirusu od ostalih rasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: <a href=\"https://www.zivotinjice.com/vakcinacija-pasa-saveti-i-informacije/\">Vakcinacija</a> je najbitnija kada je reč o sprečavanju pojave parvovirusa. Štence treba vakcinisati u šestoj, devetoj i dvanaestoj nedelji života. Ne bi trebalo da izlaze napolje dve nedelje nakon poslednje vakcine. Bolesne pse treba odmah odvesti veterinaru.\r\n\r\n<strong>Besnilo</strong>\r\n\r\nBolest: Besnilo spada u zarazne virusne bolesti.\r\n\r\nSimptomi: Glodanje atipičnih predmeta, napadi, groznica, strah od vode, opuštena donja vilica, nemogućnost gutanja, neobična stidljivost ili agresivnost, pojačano uzbuđenje i povečano lučenje pljuvačke.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Besnilo se može preneti ukoliko je došlo do kontakta sa krvlju ili pljuvačkom zaražene životinje. Kod lovačkih pasa postoji veći rizik od zaraze nego kod ostalih rasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Vakcinacija protiv besnila je obavezna, a takođe ne bi trebalo da dozvoljate svom ljubimcu kontakt sa divljim životinjama.\r\n\r\n<strong>Kancer (Limfom)</strong>\r\n\r\nBolest: Limfom je vrsta raka krvi koji nastaje mutacijom belih krvnih zrnaca.\r\n\r\nSimptomi: Pojava čvorića na koži, promenjen miris tela, pojava rana koje ne zarastaju, naglo mršavljenje, gubitak apetita, uporan kašalj, letargija i razni bolovi.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Kod čak 50% pasa starijih od 10 godina javlja se kancer, što je vodeći uzrok smrti pasa tog uzrasta. Najčešća vrsta raka je limfom, odnosno tumor limfnih čvorova. Češća pojava zabeležena je kod zlatnih retrivera, boksera i planinskih pasa.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Za limfom postoji mnogo uspešnih tretmana, među kojima je i hemoterapija za pse.\r\n\r\n<strong>Šuga</strong>\r\n\r\nBolest: Pojavu šuge kod pasa izazivaju sićušne grinje.\r\n\r\nSimptomi: Jak svrab, udubljenja na kož, crveni osip i gubitak dlake.\r\n\r\nKo je pogođen i zašto: Psi koji žive napolju češće dobijaju šugu. Budući da sitne grinje koje izazivaju ovu bolest mogu preživeti i do nekoliko dana na koži, mogu se zaraziti i kućni psi ukoliko su imali kontakt sa nekim napolju.\r\n\r\nKako sprečiti i lečiti bolest: Mada trenutno ne postoje preventivne mere za šugu, postoji nekoliko lekova koji je mogu izlečiti. Najčešće su to proizvodi koji se direktno nanose na zahvaćene delove kože.', 'Ovo su najčešće bolesti kod pasa!', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '156-revision-v1', '', '', '2015-10-05 09:28:19', '2015-10-05 09:28:19', '', 156, 'https://www.zivotinjice.com/156-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(160, 1, '2015-10-05 09:32:11', '2015-10-05 09:32:11', 'Bostonski terijer (<em>Boston terrier</em>) je živahan i vrlo inteligentan pas, kratke dlake i kompaktne građe, koji odaje utisak inteligencije i odlučnosti.\r\n\r\nAko razmišljate da li je ovaj pas pravi izbor za vašeg kućnog ljubimca, pročitajte nešto više o njegovim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu održavanja.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBostonski terijer, ranije poznat i kao boston bul ili bostonski bul terijer, nastao je oko 1870. godine ukrštanjem buldoga i bul terijera. Naime, u Bostonu je u to vreme bio cilj da se od ove dve već poznate rase borbenih pasa stvori novi tip borbenog psa – bostonski terijer. Ova rasa je bila naročito popularna 1920. godine i bila je namenjena borbama pasa koje su održavane u nekim američkim gradovima. Smatra se da je ova hibridna rasa bila bolja i borbenija od osnovnih rasa. Dakle, nova rasa - bostonski terijer – stvorena je isključivo za korišćenje u borbama pasa.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-161\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bostonski-terijer-inteligentni-pas-dzentlmen.jpg\" alt=\"Bostonski terijer - inteligentni pas dzentlmen\" width=\"442\" height=\"299\" />\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nIako je po veličini mali, ovaj pas je jako snažan i mišićav i ima takozvani kockasti izgled. Dužina nogu mora biti u proporciji sa dužinom trupa da bi se dobio oblik kvadrata. Bostonski terijer uvek mora biti skladne i kompaktne građe, odnosno nikada ne sme delovati ni mršavo niti previše grubo. Bostonski terijer ima graciozan stav i odaje utisak uravnoteženosti i mirne snage. Sve četiri noge se ujednačeno kreću ritmičnim korakom. Svaki korak je odmeren i zrači snagom i ljupkošću. Prednje noge bostonskog terijera su čvrste, prave i mišićave. On ima širok grudni koš i kratka leđa, a rep je nisko postavljen i kratak. Rep može biti prav ili uvijen i uvek stoji horizontalno.\r\n\r\nVrat ovog psa je blago savijen, a dužina vrata mora biti u potpunom skladu sa ostatkom tela. Ovaj pas ima četvrtastu lobanju, koja je pljosnata u donjem delu. Pripada vrsti takozvanih kratkoglavih pasa, a lice je bez bora. Čelo mu je pravo, a njuška široka, kratka i usklađena sa lobanjom. Donja vilica je proporcionalna sa telom, ali gornja vilica je manja, što im daje pljosnati izgled. Uši bostonskog terijera su nalik ušima slepog miša, pa su po prirodi uspravne. Zubi su mu pravilni, a oči su mu tamne, okrugle i razmaknute. Usne ovog psa u potpunosti pokrivaju zube i nisu mlohave i opuštene.\r\n\r\nBostonski terijer se smatra psom koji ima najlepšu dlaku. Krzno ovog psa je uglavnom crvenkasto-smeđe tigraste boje sa belim šarama, a može biti i indigo ili crne boje sa takođe belim šarama. Ove bele šare su pravilno raspoređene po njušci, čelu, lobanji, oko vrata, na grudnom košu, na prednjim nogama, ali i na donjem delu zadnjih nogu. Zbog ovih šara često deluje kao da ovi psi nose smoking, pa ih mnogi nazivaju i ,,američki džentlmeni”. Bostonski terijeri nikada nisu jednobojni. Dlaka bostonskog terijera je kratka, sjajna i tanka i gotovo uopšte ne opada.\r\n\r\nŠto se tiče težine, postoje tri grupe bostonskh terijera, a to su oni koji su lakši od 7 kg, oni koji teže 7-9 kg i oni 9.5-11 kg. Bez obzira kolika im je težina, oni nikada nisu slabi i mršavi. Za njih je uvek karakteristična čvrsta građa.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\n<img class=\"size-full wp-image-429 aligncenter\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Boston-terijer.jpg\" alt=\"boston-terijer\" width=\"600\" height=\"382\" />\r\n\r\nBostonski terijer je po prirodi veoma živahan.  Miroljubiv je i inteligentan. Na prvi pogled ovaj pas odaje utisak budnosti i inteligencije. Bostonski terijer je izuzetno vezan za svog gospodara, jako je strpljiv i umiljat. Smatra se da ta umiljatost i uravnoteženi karakter potiču od toga što je ukršten sa francuskim buldogom, na koga dosta liči. Preporučuje se i porodicama sa malom decom jer je izuzetno nežan prema njima i voli da se igra sa njima, dok je prema odraslima izuzetno pažljiv i voli da se mazi.\r\n\r\nOvi psi lako uče nove komande i nove trikove i jako su osetljivi na glas svog gospodara. Njima je potreban čvrst i odlučan vlasnik, koji će ih dresirati na pravi način. Oni najviše vole da provode vreme u stanu, pa im nije potrebno veliko dvorište. Oni nisu nešto posebno aktivni napolju, mada mogu lako da se naviknu na bilo koju sredinu i situaciju. Osim što su umiljati i mazni, umeju da budu i hiperaktivni, razigrani i veseli. Bostonski terijer je pas koji ume da pokaže kada je srećan, kada je tužan, ali i kada je uvređen. Sve to je dokaz da ovaj pas zahteva dosta ljubavi, igre i pažnje, ali kada ih dobije, vratiće vam duplo više.\r\n\r\nU nekim slučajevima, bostonski terijer može pokazati i malo žustriju narav, a to je osobina koju je ova rasa nasledila od svojih predaka terijera. Kao i većinu drugih pasa, i bostonskog terijera treba dresirati i socijalizovati još od malena. Bitno je da dok su mladi ostvare što više kontakata sa različitim ljudima, mestima i zvucima. Na taj način štene će moći da izraste u poslušnog psa i odanog čovekovog prijatelja.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nBostonski terijer ne zahteva neku posebnu pažnju i negu. Kada je u zatvorenom prostoru, ovaj pas je prilično neaktivan i zato je pogodan za život u stanu. Možete ga voditi u šetnje, jer voli da se igra u dvorištu, ali ipak najviše voli zatvoreni prostor. Potrebno ga je samo povremeno četkati jer se gotovo uopšte ne linja. Dovoljno je da koristite četku sa tvrđom dlakom jednom nedeljno. Ovaj pas se preporučuje za držanje u stanu, jer neće ostavljati dlake po nameštaju. Kupajte ih samo kada je to nephodno i koristite preparate za takozvano ,,suvo kupanje”.\r\n\r\nBostonski terijer je generalno zdrava rasa, a može se desiti samo da obole od nekih uobičajenih psećih bolesti. Imajte na umu da ovoj rasi pasa smeta preterana toplota ili preterana hladnoća.\r\n\r\nNajbolje je da ih držite u zatvorenom prostoru na nekoj umerenoj temperaturi. Pošto imaju veoma krupne oči, redovno im čistite lice i proveravajte da li su im oči možda crvene ili iritirane nečim.\r\n\r\nTakođe, važno je da im čistite zube 2-3 puta nedeljno da se bakterije ne bi nakupljale u ustima, a poželjno je i da im perete zube svakoga dana da ne bi došlo do lošeg zadaha i oboljenja desni.\r\n\r\nNeophodno je i uši svog psa da čistite jednom nedeljno, da bi se uklonili crvenilo i loš miris, koji su obično posledica neke infekcije. Čistite samo spoljašnji deo ušiju uz pomoć obične pamučne vate. Nokte ovog psa je dovoljno seći 1-2 puta mesečno, jer na taj način će se sprečiti ogrebotine i slični problemi.\r\n\r\nMeđutim, imajte u vidu da nokti na psećim šapama imaju krvne sudove i zato pri skraćivanju noktiju morate biti veoma oprezni, da ne bi došlo do krvarenja. Pas može da se uplaši i onda će da beži svaki put kada vidi grickalicu za nokte. Ako se plašite da sami ovo uradite, najbolje bi bilo da se konsultujete sa vašim veterinarom. Ono što je takođe veoma važno jeste da redovno proveravate da li vaš pas možda ima po telu osipe, crvenilo, upaljenu kožu ili sluzokožu usta, šapa ili očiju.\r\n\r\nNajbolje bi bilo jednom nedeljno detaljno da pregledate vašeg psa, da bi se na vreme izlečila bilo kakva zdravstvena tegoba i sprečile dalje komplikacije. Bostonski terijer u proseku živi od 13 do 15 godina. Bostonski terijer je odličan izbor za <a href=\"https://kucniljubimac.com\">kućnog ljubimca</a> za sve uzraste i za sve uslove života. Ako se odlučite za ovu rasu psa, dobićete najboljeg prijatelja za ceo život. Bostonski terijer je idealan kućni ljubimac za porodice sa malom decom, za starije ljude i za samce.', 'Bostonski terijer - inteligentni pas džentlmen', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'bostonski-terijer-inteligentni-pas-dzentlmen', '', '', '2017-10-15 16:23:08', '2017-10-15 16:23:08', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=160', 0, 'post', '', 0),
(161, 1, '2015-10-05 09:31:55', '2015-10-05 09:31:55', '', 'Bostonski terijer - inteligentni pas dzentlmen', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'puppyfind-com59508', '', '', '2015-10-05 09:32:01', '2015-10-05 09:32:01', '', 160, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bostonski-terijer-inteligentni-pas-dzentlmen.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(162, 1, '2015-10-05 09:32:11', '2015-10-05 09:32:11', 'Bostonski terijer (<em>Boston terrier</em>) je živahan i vrlo inteligentan pas, kratke dlake i kompaktne građe, koji odaje utisak inteligencije i odlučnosti.\r\n\r\nAko razmišljate da li je ovaj pas pravi izbor za vašeg kućnog ljubimca, pročitajte nešto više o njegovim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu održavanja.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBostonski terijer, ranije poznat i kao boston bul ili bostonski bul terijer, nastao je oko 1870. godine ukrštanjem buldoga i bul terijera. Naime, u Bostonu je u to vreme bio cilj da se od ove dve već poznate rase borbenih pasa stvori novi tip borbenog psa – bostonski terijer. Ova rasa je bila naročito popularna 1920. godine i bila je namenjena borbama pasa koje su održavane u nekim američkim gradovima. Smatra se da je ova hibridna rasa bila bolja i borbenija od osnovnih rasa. Dakle, nova rasa - bostonski terijer – stvorena je isključivo za korišćenje u borbama pasa.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-161\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bostonski-terijer-inteligentni-pas-dzentlmen.jpg\" alt=\"Bostonski terijer - inteligentni pas dzentlmen\" width=\"442\" height=\"299\" />\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nIako je po veličini mali, ovaj pas je jako snažan i mišićav i ima takozvani kockasti izgled. Dužina nogu mora biti u proporciji sa dužinom trupa da bi se dobio oblik kvadrata. Bostonski terijer uvek mora biti skladne i kompaktne građe, odnosno nikada ne sme delovati ni mršavo niti previše grubo. Bostonski terijer ima graciozan stav i odaje utisak uravnoteženosti i mirne snage. Sve četiri noge se ujednačeno kreću ritmičnim korakom. Svaki korak je odmeren i zrači snagom i ljupkošću. Prednje noge bostonskog terijera su čvrste, prave i mišićave. On ima širok grudni koš i kratka leđa, a rep je nisko postavljen i kratak. Rep može biti prav ili uvijen i uvek stoji horizontalno.\r\n\r\nVrat ovog psa je blago savijen, a dužina vrata mora biti u potpunom skladu sa ostatkom tela. Ovaj pas ima četvrtastu lobanju, koja je pljosnata u donjem delu. Pripada vrsti takozvanih kratkoglavih pasa, a lice je bez bora. Čelo mu je pravo, a njuška široka, kratka i usklađena sa lobanjom. Donja vilica je proporcionalna sa telom, ali gornja vilica je manja, što im daje pljosnati izgled. Uši bostonskog terijera su nalik ušima slepog miša, pa su po prirodi uspravne. Zubi su mu pravilni, a oči su mu tamne, okrugle i razmaknute. Usne ovog psa u potpunosti pokrivaju zube i nisu mlohave i opuštene.\r\n\r\nBostonski terijer se smatra psom koji ima najlepšu dlaku. Krzno ovog psa je uglavnom crvenkasto-smeđe tigraste boje sa belim šarama, a može biti i indigo ili crne boje sa takođe belim šarama. Ove bele šare su pravilno raspoređene po njušci, čelu, lobanji, oko vrata, na grudnom košu, na prednjim nogama, ali i na donjem delu zadnjih nogu. Zbog ovih šara često deluje kao da ovi psi nose smoking, pa ih mnogi nazivaju i ,,američki džentlmeni”. Bostonski terijeri nikada nisu jednobojni. Dlaka bostonskog terijera je kratka, sjajna i tanka i gotovo uopšte ne opada.\r\n\r\nŠto se tiče težine, postoje tri grupe bostonskh terijera, a to su oni koji su lakši od 7 kg, oni koji teže 7-9 kg i oni 9.5-11 kg. Bez obzira kolika im je težina, oni nikada nisu slabi i mršavi. Za njih je uvek karakteristična čvrsta građa.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nBostonski terijer je po prirodi veoma živahan.  Miroljubiv je i inteligentan. Na prvi pogled ovaj pas odaje utisak budnosti i inteligencije. Bostonski terijer je izuzetno vezan za svog gospodara, jako je strpljiv i umiljat. Smatra se da ta umiljatost i uravnoteženi karakter potiču od toga što je ukršten sa francuskim buldogom, na koga dosta liči. Preporučuje se i porodicama sa malom decom jer je izuzetno nežan prema njima i voli da se igra sa njima, dok je prema odraslima izuzetno pažljiv i voli da se mazi.\r\n\r\nOvi psi lako uče nove komande i nove trikove i jako su osetljivi na glas svog gospodara. Njima je potreban čvrst i odlučan vlasnik, koji će ih dresirati na pravi način. Oni najviše vole da provode vreme u stanu, pa im nije potrebno veliko dvorište. Oni nisu nešto posebno aktivni napolju, mada mogu lako da se naviknu na bilo koju sredinu i situaciju. Osim što su umiljati i mazni, umeju da budu i hiperaktivni, razigrani i veseli. Bostonski terijer je pas koji ume da pokaže kada je srećan, kada je tužan, ali i kada je uvređen. Sve to je dokaz da ovaj pas zahteva dosta ljubavi, igre i pažnje, ali kada ih dobije, vratiće vam duplo više. U nekim slučajevima, bostonski terijer može pokazati i malo žustriju narav, a to je osobina koju je ova rasa nasledila od svojih predaka terijera. Kao i većinu drugih pasa, i bostonskog terijera treba dresirati i socijalizovati još od malena. Bitno je da dok su mladi ostvare što više kontakata sa različitim ljudima, mestima i zvucima. Na taj način štene će moći da izraste u poslušnog psa i odanog čovekovog prijatelja.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nBostonski terijer ne zahteva neku posebnu pažnju i negu. Kada je u zatvorenom prostoru, ovaj pas je prilično neaktivan i zato je pogodan za život u stanu. Možete ga voditi u šetnje, jer voli da se igra u dvorištu, ali ipak najviše voli zatvoreni prostor. Potrebno ga je samo povremeno četkati jer se gotovo uopšte ne linja. Dovoljno je da koristite četku sa tvrđom dlakom jednom nedeljno. Ovaj pas se preporučuje za držanje u stanu, jer neće ostavljati dlake po nameštaju. Kupajte ih samo kada je to nephodno i koristite preparate za takozvano ,,suvo kupanje”.\r\n\r\nBostonski terijer je generalno zdrava rasa, a može se desiti samo da obole od nekih uobičajenih psećih bolesti. Imajte na umu da ovoj rasi pasa smeta preterana toplota ili preterana hladnoća. Najbolje je da ih držite u zatvorenom prostoru na nekoj umerenoj temperaturi. Pošto imaju veoma krupne oči, redovno im čistite lice i proveravajte da li su im oči možda crvene ili iritirane nečim. Takođe, važno je da im čistite zube 2-3 puta nedeljno da se bakterije ne bi nakupljale u ustima, a poželjno je i da im perete zube svakoga dana da ne bi došlo do lošeg zadaha i oboljenja desni. Neophodno je i uši svog psa da čistite jednom nedeljno, da bi se uklonili crvenilo i loš miris, koji su obično posledica neke infekcije. Čistite samo spoljašnji deo ušiju uz pomoć obične pamučne vate. Nokte ovog psa je dovoljno seći 1-2 puta mesečno, jer na taj način će se sprečiti ogrebotine i slični problemi.\r\n\r\nMeđutim, imajte u vidu da nokti na psećim šapama imaju krvne sudove i zato pri skraćivanju noktiju morate biti veoma oprezni, da ne bi došlo do krvarenja. Pas može da se uplaši i onda će da beži svaki put kada vidi grickalicu za nokte. Ako se plašite da sami ovo uradite, najbolje bi bilo da se konsultujete sa vašim veterinarom. Ono što je takođe veoma važno jeste da redovno proveravate da li vaš pas možda ima po telu osipe, crvenilo, upaljenu kožu ili sluzokožu usta, šapa ili očiju. Najbolje bi bilo jednom nedeljno detaljno da pregledate vašeg psa, da bi se na vreme izlečila bilo kakva zdravstvena tegoba i sprečile dalje komplikacije. Bostonski terijer u proseku živi od 13 do 15 godina. Bostonski terijer je odličan izbor za kućnog ljubimca za sve uzraste i za sve uslove života. Ako se odlučite za ovu rasu psa, dobićete najboljeg prijatelja za ceo život. Bostonski terijer je idealan kućni ljubimac za porodice sa malom decom, za starije ljude i za samce.', 'Bostonski terijer - inteligentni pas džentlmen', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '160-revision-v1', '', '', '2015-10-05 09:32:11', '2015-10-05 09:32:11', '', 160, 'https://www.zivotinjice.com/160-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(163, 1, '2015-10-07 19:01:55', '2015-10-07 19:01:55', 'Sijamska mačka smatra se kraljicom među mačkama, ako ne po tituli koju nosi, onda zasigurno po držanju.\r\n\r\nMada o njoj i njenom poreklu kruže različite priče, svi se slažu da je ova pasmina imala pravu kraljevsku prošlost.\r\n<h3>Istorijat sijamske mačke</h3>\r\nSijamske mačke potiču iz jugoistočne Azije. Prvi zapisi o ovoj mački i njenim karakterističnim osobenostima datiraju još iz 13. veka.\r\n\r\nPrvu sijamsku mačku čuvali su budistički monasi i njena jedina uloga je bila da štiti riznice budističkih hramova. Zatim su je iz hramova preuzeli sijamski kraljevi i tada je postala član kraljevske družine, odnosno prava aristokratska mačka. Postojalo je verovanje da se duša umrlog kralja nastanjuje u sijamskoj mački, zbog čega je često prikazivana na slikama kako sedi u neposrednoj kraljevj blizini, pored prestola ili u njegovom naručju. O sijamskim mačkama kruži više različitih legendi. One su nastale kako bi njihovim uzgojnim manama poput razrokosti i kvržice na repu dali mističan karakter i na taj način posebno istakli značaj cele rase. Prema jednoj legendi, sijamke čkilje, odnosno razroke su jer su kao čuvari riznice hramova tako osmatrale i čuvale ih da su vremenom počele da čkilje. Druga legenda govori o poreklu kvrge na repu. Prema toj legendi, princeze su pre kupanja stavljale svoje prstenje na mačkin rep. Kvržica na repu je sprečavala da se prstenje izgubi ili da ih neko ukrade.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-164\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sijamska-macka-kratkodlaka-dama.jpg\" alt=\"Sijamska macka - kratkodlaka dama\" width=\"580\" height=\"374\" />\r\n\r\nOva lepa pasmina se na zapadnoj hemisferi prvi put pojavila 1871. godine u viktorijanskoj Engleskoj, kada je kralj Sijama poklonio prvi par sijamskih mačaka britanskom generalnom konzulu. Debitovala je na izložbi u Kristal Palasu u Londonu, kada je svojom svetlom dlakom sa mrljama boje jorgovana i čokolade oduševila sve prisutne, zbog čega je prozvana kraljevskom mačkom Sijama, današnjeg Tajlanda.\r\n\r\nOva mačka je 1879. doputovala u Ameriku vrlo dostojanstveno, kada je američki konzul iz Bangkoka poslao ovu lepoticu Lusi Hej, supruzi predsednika Ruterforda Heja.\r\n\r\nSijamska mačka je omiljena u svim evropskim državama podjednako, ne toliko zbog svog posebnog izgleda i dubokog plavetnila očiju, već pre svega zbog svog izuzetnog značaja.\r\n\r\nPrema Udruženju uzgajivača, ova pasmina danas spada u najpopularnije.\r\n<h3>Karakteristike</h3>\r\nDanašnja pedigrirana sijamska mačka se dosta razlikuje od svojih originalnih predaka koji danas žive na Dalekom Istoku. Veoma se razlikuje i od potomaka svog evropskog pretka s početka 20. veka, koje kod nas još uvek nazivaju čistokrvnim sijamskim mačkama. Razlog nastanka razlike je veoma jednostavan. Najpre su sijamke zbog svog posebnog pogleda postale izuzetno voljene i zbog toga vrlo tražene. Od samo jednog para ovih mačaka u Engleskoj nikako nije bilo moguće dobiti dovoljan broj potomaka za sve one koji su želeli da je imaju. Zato su počeli da je ukrštaju sa engleskom domaćom mačkom i tako povećali populaciju, ali su potuno promenili aristokratski izgled njene građe. Tvrdili su da su “čistokrvne sijamke” i uspešno su ih uzgajali i prodavali u svim državama Evrope, pa i kod nas. Ovo, nažalost, traje i danas.\r\n\r\nKod nas ne postoje čistokrvne nepedigrirane sijamske mačke. Te mačke su obično domaće mačke obojene kao sijamke, koje su uglavnom nastale kao rezultat ukrštanja domaćih mačaka i domaćih mačaka koje su obojene kao sijamke.\r\n\r\nSijamske mačke su posebne po svom izgledu. Fizičke osobine koje odlikuju sijamske mačke svih varijacija su: specifična svetla boja dlake sa tamnijim delovima na šapama, repu, ušima i oko njuške, vitko graciozno telo, duga glava s kosim očima, finom njuškom i obojenim ušima. Zadnje noge su im duže od prednjih, dok im je rep dugačak, sužava se prema vrhu i nije savijen. Neke od njih imaju malo ukrštene oči i podignut rep, što se danas smatra nedostatkom. Predugačko ili grubo krzno i previše potkrzna se takođe smatraju nedostatkom.  Sijamski mačići su potpuno beli kada se okote, a oznake i boja razvijaju se veoma postepeno. Boja koju sijamska mačka dobije u trećoj godini biće njena trajna boja. Svetli delovi vremenom mogu postati tamniji usled lizanja krzna ili hladnoće prostorije u kojoj mačka boravi.\r\n\r\nŠto se tiče boje krzna, postoje različite nijanse. Neke su sive, dok su druge braon, krem, tamnobraon, a neke čak i sa prugama, crvenkaste ili bež.\r\n\r\nTelesna težina sijamskih mačaka kreće se od 2,5 do 5,5 kilograma.\r\n\r\nTradicionalne sijamske mačke imaju veoma izduženu glavu kinastog oblika i duboke plave iskošene oči. Uši, koje su veoma velike, nastavljaju spoljnu liniju glave. Dlaka im je kratka i meka i nema poddlaku. U novije vreme telo i noge su im postali previše izduženi, a oči i uši veće. Po tome se dosta razlikuju od ranih primeraka sijamskih mačaka.\r\n\r\nModerne varijacije sijamskih mačaka više liče na običnu domaću nego na sijamsku mačku. Glava im je okrugla, a oči su im krupne i tajanstvene.\r\n<h3>Životni vek, temperament i dresura</h3>\r\n<img class=\"alignnone size-full wp-image-432\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/zivotni-vek-sijamske-macke.jpg\" alt=\"zivotni-vek-sijamske-macke\" width=\"600\" height=\"385\" />\r\n\r\nSijamske mačke uglavnom imaju dug životni vek. Mogu živeti od 18 do 20 godina.\r\n\r\nAko odlučimo da čuvamu sijamsku mačku, moramo biti svesni da ne unosimo običnog ljubimca u naš dom, već novog člana društva, koji ima izuzetno jaku ličnost i specifičan karakter. Zbog toga ova pasmina mačke nije za svakoga. Prema rečima prvog njihovog odgajivača iz Švedske Martija Peltonena, sijamke nisu mačke, one su iskušenje.\r\n\r\nSijamske mačke su veoma znatiželjne, pametne i zahtevne. Ako želite ovu mačku samo zbog njenog izgleda, razmislite još jednom. One se vezuju za vlasnika i nastoje da učestvuju u svim njegovim aktivnostima. Hodaju po kući za njim i “pričaju” različite stvari. Vole da se maze i uživaju kada razgovaramo sa njima. U stanju su da nam leže u krilu i da uživaju u maženju satima. Kad god su u prilici, prikradu se našoj postelji, jer vole da je dele sa nama.  Ako vlasnik nije sa njima, one će vrlo lako sebi naći zabavu. Okretaće slavinu, otvaraće fioke, tražiće skrovište i gledaće televiziju sa neverovatnom pažnjom. Sijamska mačka takođe ima neke osobine pasa, kao što su šetanje na povocu ili donošenje predmeta koji joj bacite. Ukoliko radite nešto na način koji nije po njenoj volji ili nešto što ona ne želi, može se ponašati agresivno.\r\n\r\nVrlo je poznata po svojim izraženim glasovnim sposobnostima, te ne prestaje da priča po ceo dan i celu noć, bilo sa vama ili sama sa sobom. Razlozi ovih višesatnih razgovora mogu biti različiti: glad, nedostatak pažnje ili bilo šta što je izazvalo njihovo negodovanje. Obavezno će izraziti svoje “mišljenje” o hrani koju joj dajete, poslu koji radite ili psu koji živi vrata do vas.\r\n\r\nVole toplotu zbog svoje kratke i ka telu prilegnute dlake bez poddlake. Ne snalaze se baš najbolje napolju, iako ih njihova radoznalost ponekad navede da krenu da istražuju okolinu.\r\n\r\nSijamska mačka voli ljude svih generacija, uključujući i decu i traži da joj se posvetite i provodite vreme sa njom. Voli da bude u centru pažnje i dobro se slaže sa psima i drugim mačkama. Bilo bi poželjno da imate dve sijamske mačke u kući ili da joj nabavite neku drugu životinju kako se ne bi osećala usamljeno i kako joj ne bi bilo dosadno dok ste odsutni. Ovo posebno važi ukoliko često niste kod kuće ili radite po ceo dan.\r\n\r\nSijamske mačke vole sve vrste igračaka: ping pong loptice, loptice od papira, kuglice napravljene od folije od čokolade, pernate  igračke ili krznene miševe. Većina sijamskih mačaka brzo nauči da donese papir ili lopticu. Ako želite da je zabavite i da je sklonite od problema, igrajte se sa njom. Bacajte joj lopticu, učite je da ide na povocu, nabavite joj zanimljive igračke ili joj pokazujte razne trikove pomoću klikera.\r\n\r\nPre nego što nabavite sijamsku mačku, razmislite da li bi za vas bolji izbor bila odrasla mačka. Naime, sijamski mačići, iako smešni i zanimljivi, zahtevaju puno posla i mogu biti destruktivni u svojoj igri.\r\n\r\nAko nabavite sijamsku mačku, niste nabavili samo mačku već takoreći kompletnu osobu, koja će vam vratiti još više ljubavi i pažnje nego što ste vi njoj dali.\r\n<h3>Zdravlje i ishrana</h3>\r\nKada nabavljate sijamsku mačku, izbegavajte uzgajivače koji vam ne mogu ponuditi garanciju za zdravstveno stanje sijamske mačke. Moderne sijamske mačke sa klinastim oblikom glave podložne su oboljevanju od respiratornih bolesti i vrlo često imaju problem sa zubima. Ostali zdravstveni problemi koji se često javljaju kod ove pasmine su mokraćni kamenac, , glaukom, srčani problemi, kao i određeni tipovi karcinoma. Najbolji način da sačuvate zdravlje sijamske mačke je da kontrolišete njenu telesnu težinu i da joj ne dozvolite da se udeblja. Preporučuje se da je hranite granuliranom suvom hranom, koja sadrži sve sastojke koje su potrebne njenom organizmu.\r\n\r\nUkoliko je pravilno hranite i vodite računa o njenom zdravlju, dlaka će joj biti veoma sjajna.\r\n<h3>Nega sijamskih mačaka</h3>\r\nNega sijamske mačke je izuzetno jednostavna, budući da imaju kratko svilenkasto krzno bez poddlake. Zbog pomenutih karakteristika, njihovo krzno se ne prlja  niti ćeba, te je nije potrebno češljati često. Dovoljno je da to činite jednom nedeljno češljem od nerđajućeg čelika.  Kada se linja, možete je počešljati finim češljem ukoliko je to potrebno, a otpale dlake ćete najbrže ukloniti vlažnom krpom od antilopa.\r\n\r\nBudući da sijamske mačke imaju oštre kandže, s vremena na vreme bi trebalo da ih sečete dobrim kleštima ili grickalicom za nokte. Najbolje je da to činite jednom u deset ili četrnaest dana.  Uši joj možete čistiti rastvorom za čišćenje ušiju ukoliko se ukaže potreba. Takođe je potrebno da joj perete zube, i to posebnom pastom koju vam veterinar preporuči. Često kupanje im nije potrebno jer se same dovoljno intezivno  i detaljno umivaju.\r\n\r\nUkoliko odlučite da vašeg ljubimca vodite na izložbe, možda ćete ipak poželeti da je okupate kako bi pred sudijama zablistala u punom sjaju. Međutim, kao što je ranije napomenuto, sijamskim mačkama nije potrebno često kupanje jer to obavljaju same sasvim uspešno, a osim toga, ne vole mnogo vodu. Stoga, najbolje rešenje će biti da svoju sijamku odvedete u salon za kućne ljubimce. Ukoliko se ipak usudite da je okupate sami, koristite specijalni šampon za mačke. Najbolje je da je okupate nekoliko dana pre izložbe, kako bi krzno imalo dovoljno vremena da se slegne.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nPozivamo odgajivačnice sijamskih mačaka da nas kontaktiraju i da nam pošalju svoju ponudu kako bi je ovde postavili i kako bi zainteresovani mogli da vide cene i detaljne vezane za sijamsku mačku.', 'Sijamska mačka - kratkodlaka dama', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'sijamska-macka-kratkodlaka-dama', '', '', '2016-11-23 17:35:24', '2016-11-23 17:35:24', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=163', 0, 'post', '', 0),
(164, 1, '2015-10-07 19:01:45', '2015-10-07 19:01:45', '', 'Sijamska macka - kratkodlaka dama', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'sijamska-macka-kratkodlaka-dama', '', '', '2015-10-07 19:01:45', '2015-10-07 19:01:45', '', 163, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sijamska-macka-kratkodlaka-dama.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(165, 1, '2015-10-07 19:01:55', '2015-10-07 19:01:55', 'Sijamska mačka smatra se kraljicom među mačkama, ako ne po tituli koju nosi, onda zasigurno po držanju.\r\n\r\nMada o njoj i njenom poreklu kruže različite priče, svi se slažu da je ova pasmina imala pravu kraljevsku prošlost.\r\n<h3>Istorijat sijamske mačke</h3>\r\nSijamske mačke potiču iz jugoistočne Azije. Prvi zapisi o ovoj mački i njenim karakterističnim osobenostima datiraju još iz 13. veka.\r\n\r\nPrvu sijamsku mačku čuvali su budistički monasi i njena jedina uloga je bila da štiti riznice budističkih hramova. Zatim su je iz hramova preuzeli sijamski kraljevi i tada je postala član kraljevske družine, odnosno prava aristokratska mačka. Postojalo je verovanje da se duša umrlog kralja nastanjuje u sijamskoj mački, zbog čega je često prikazivana na slikama kako sedi u neposrednoj kraljevj blizini, pored prestola ili u njegovom naručju. O sijamskim mačkama kruži više različitih legendi. One su nastale kako bi njihovim uzgojnim manama poput razrokosti i kvržice na repu dali mističan karakter i na taj način posebno istakli značaj cele rase. Prema jednoj legendi, sijamke čkilje, odnosno razroke su jer su kao čuvari riznice hramova tako osmatrale i čuvale ih da su vremenom počele da čkilje. Druga legenda govori o poreklu kvrge na repu. Prema toj legendi, princeze su pre kupanja stavljale svoje prstenje na mačkin rep. Kvržica na repu je sprečavala da se prstenje izgubi ili da ih neko ukrade.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-164\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sijamska-macka-kratkodlaka-dama.jpg\" alt=\"Sijamska macka - kratkodlaka dama\" width=\"580\" height=\"374\" />\r\n\r\nOva lepa pasmina se na zapadnoj hemisferi prvi put pojavila 1871. godine u viktorijanskoj Engleskoj, kada je kralj Sijama poklonio prvi par sijamskih mačaka britanskom generalnom konzulu. Debitovala je na izložbi u Kristal Palasu u Londonu, kada je svojom svetlom dlakom sa mrljama boje jorgovana i čokolade oduševila sve prisutne, zbog čega je prozvana kraljevskom mačkom Sijama, današnjeg Tajlanda.\r\n\r\nOva mačka je 1879. doputovala u Ameriku vrlo dostojanstveno, kada je američki konzul iz Bangkoka poslao ovu lepoticu Lusi Hej, supruzi predsednika Ruterforda Heja.\r\n\r\nSijamska mačka je omiljena u svim evropskim državama podjednako, ne toliko zbog svog posebnog izgleda i dubokog plavetnila očiju, već pre svega zbog svog izuzetnog značaja.\r\n\r\nPrema Udruženju uzgajivača, ova pasmina danas spada u najpopularnije.\r\n<h3>Karakteristike</h3>\r\nDanašnja pedigrirana sijamska mačka se dosta razlikuje od svojih originalnih predaka koji danas žive na Dalekom Istoku. Veoma se razlikuje i od potomaka svog evropskog pretka s početka 20. veka, koje kod nas još uvek nazivaju čistokrvnim sijamskim mačkama. Razlog nastanka razlike je veoma jednostavan. Najpre su sijamke zbog svog posebnog pogleda postale izuzetno voljene i zbog toga vrlo tražene. Od samo jednog para ovih mačaka u Engleskoj nikako nije bilo moguće dobiti dovoljan broj potomaka za sve one koji su želeli da je imaju. Zato su počeli da je ukrštaju sa engleskom domaćom mačkom i tako povećali populaciju, ali su potuno promenili aristokratski izgled njene građe. Tvrdili su da su “čistokrvne sijamke” i uspešno su ih uzgajali i prodavali u svim državama Evrope, pa i kod nas. Ovo, nažalost, traje i danas.\r\n\r\nKod nas ne postoje čistokrvne nepedigrirane sijamske mačke. Te mačke su obično domaće mačke obojene kao sijamke, koje su uglavnom nastale kao rezultat ukrštanja domaćih mačaka i domaćih mačaka koje su obojene kao sijamke.\r\n\r\nSijamske mačke su posebne po svom izgledu. Fizičke osobine koje odlikuju sijamske mačke svih varijacija su: specifična svetla boja dlake sa tamnijim delovima na šapama, repu, ušima i oko njuške, vitko graciozno telo, duga glava s kosim očima, finom njuškom i obojenim ušima. Zadnje noge su im duže od prednjih, dok im je rep dugačak, sužava se prema vrhu i nije savijen. Neke od njih imaju malo ukrštene oči i podignut rep, što se danas smatra nedostatkom. Predugačko ili grubo krzno i previše potkrzna se takođe smatraju nedostatkom.  Sijamski mačići su potpuno beli kada se okote, a oznake i boja razvijaju se veoma postepeno. Boja koju sijamska mačka dobije u trećoj godini biće njena trajna boja. Svetli delovi vremenom mogu postati tamniji usled lizanja krzna ili hladnoće prostorije u kojoj mačka boravi.\r\n\r\nŠto se tiče boje krzna, postoje različite nijanse. Neke su sive, dok su druge braon, krem, tamnobraon, a neke čak i sa prugama, crvenkaste ili bež.\r\n\r\nTelesna težina sijamskih mačaka kreće se od 2,5 do 5,5 kilograma.\r\n\r\nTradicionalne sijamske mačke imaju veoma izduženu glavu kinastog oblika i duboke plave iskošene oči. Uši, koje su veoma velike, nastavljaju spoljnu liniju glave. Dlaka im je kratka i meka i nema poddlaku. U novije vreme telo i noge su im postali previše izduženi, a oči i uši veće. Po tome se dosta razlikuju od ranih primeraka sijamskih mačaka.\r\n\r\nModerne varijacije sijamskih mačaka više liče na običnu domaću nego na sijamsku mačku. Glava im je okrugla, a oči su im krupne i tajanstvene.\r\n<h3>Životni vek, temperament i dresura</h3>\r\nSijamske mačke uglavnom imaju dug životni vek. Mogu živeti od 18 do 20 godina.\r\n\r\nAko odlučimo da čuvamu sijamsku mačku, moramo biti svesni da ne unosimo običnog ljubimca u naš dom, već novog člana društva, koji ima izuzetno jaku ličnost i specifičan karakter. Zbog toga ova pasmina mačke nije za svakoga. Prema rečima prvog njihovog odgajivača iz Švedske Martija Peltonena, sijamke nisu mačke, one su iskušenje.\r\n\r\nSijamske mačke su veoma znatiželjne, pametne i zahtevne. Ako želite ovu mačku samo zbog njenog izgleda, razmislite još jednom. One se vezuju za vlasnika i nastoje da učestvuju u svim njegovim aktivnostima. Hodaju po kući za njim i “pričaju” različite stvari. Vole da se maze i uživaju kada razgovaramo sa njima. U stanju su da nam leže u krilu i da uživaju u maženju satima. Kad god su u prilici, prikradu se našoj postelji, jer vole da je dele sa nama.  Ako vlasnik nije sa njima, one će vrlo lako sebi naći zabavu. Okretaće slavinu, otvaraće fioke, tražiće skrovište i gledaće televiziju sa neverovatnom pažnjom. Sijamska mačka takođe ima neke osobine pasa, kao što su šetanje na povocu ili donošenje predmeta koji joj bacite. Ukoliko radite nešto na način koji nije po njenoj volji ili nešto što ona ne želi, može se ponašati agresivno.\r\n\r\nVrlo je poznata po svojim izraženim glasovnim sposobnostima, te ne prestaje da priča po ceo dan i celu noć, bilo sa vama ili sama sa sobom. Razlozi ovih višesatnih razgovora mogu biti različiti: glad, nedostatak pažnje ili bilo šta što je izazvalo njihovo negodovanje. Obavezno će izraziti svoje “mišljenje” o hrani koju joj dajete, poslu koji radite ili psu koji živi vrata do vas.\r\n\r\nVole toplotu zbog svoje kratke i ka telu prilegnute dlake bez poddlake. Ne snalaze se baš najbolje napolju, iako ih njihova radoznalost ponekad navede da krenu da istražuju okolinu.\r\n\r\nSijamska mačka voli ljude svih generacija, uključujući i decu i traži da joj se posvetite i provodite vreme sa njom. Voli da bude u centru pažnje i dobro se slaže sa psima i drugim mačkama. Bilo bi poželjno da imate dve sijamske mačke u kući ili da joj nabavite neku drugu životinju kako se ne bi osećala usamljeno i kako joj ne bi bilo dosadno dok ste odsutni. Ovo posebno važi ukoliko često niste kod kuće ili radite po ceo dan.\r\n\r\nSijamske mačke vole sve vrste igračaka: ping pong loptice, loptice od papira, kuglice napravljene od folije od čokolade, pernate  igračke ili krznene miševe. Većina sijamskih mačaka brzo nauči da donese papir ili lopticu. Ako želite da je zabavite i da je sklonite od problema, igrajte se sa njom. Bacajte joj lopticu, učite je da ide na povocu, nabavite joj zanimljive igračke ili joj pokazujte razne trikove pomoću klikera.\r\n\r\nPre nego što nabavite sijamsku mačku, razmislite da li bi za vas bolji izbor bila odrasla mačka. Naime, sijamski mačići, iako smešni i zanimljivi, zahtevaju puno posla i mogu biti destruktivni u svojoj igri.\r\n\r\nAko nabavite sijamsku mačku, niste nabavili samo mačku već takoreći kompletnu osobu, koja će vam vratiti još više ljubavi i pažnje nego što ste vi njoj dali.\r\n<h3>Zdravlje i ishrana</h3>\r\nKada nabavljate sijamsku mačku, izbegavajte uzgajivače koji vam ne mogu ponuditi garanciju za zdravstveno stanje sijamske mačke. Moderne sijamske mačke sa klinastim oblikom glave podložne su oboljevanju od respiratornih bolesti i vrlo često imaju problem sa zubima. Ostali zdravstveni problemi koji se često javljaju kod ove pasmine su mokraćni kamenac, , glaukom, srčani problemi, kao i određeni tipovi karcinoma. Najbolji način da sačuvate zdravlje sijamske mačke je da kontrolišete njenu telesnu težinu i da joj ne dozvolite da se udeblja. Preporučuje se da je hranite granuliranom suvom hranom, koja sadrži sve sastojke koje su potrebne njenom organizmu.\r\n\r\nUkoliko je pravilno hranite i vodite računa o njenom zdravlju, dlaka će joj biti veoma sjajna.\r\n<h3>Nega sijamskih mačaka</h3>\r\nNega sijamske mačke je izuzetno jednostavna, budući da imaju kratko svilenkasto krzno bez poddlake. Zbog pomenutih karakteristika, njihovo krzno se ne prlja  niti ćeba, te je nije potrebno češljati često. Dovoljno je da to činite jednom nedeljno češljem od nerđajućeg čelika.  Kada se linja, možete je počešljati finim češljem ukoliko je to potrebno, a otpale dlake ćete najbrže ukloniti vlažnom krpom od antilopa.\r\n\r\nBudući da sijamske mačke imaju oštre kandže, s vremena na vreme bi trebalo da ih sečete dobrim kleštima ili grickalicom za nokte. Najbolje je da to činite jednom u deset ili četrnaest dana.  Uši joj možete čistiti rastvorom za čišćenje ušiju ukoliko se ukaže potreba. Takođe je potrebno da joj perete zube, i to posebnom pastom koju vam veterinar preporuči. Često kupanje im nije potrebno jer se same dovoljno intezivno  i detaljno umivaju.\r\n\r\nUkoliko odlučite da vašeg ljubimca vodite na izložbe, možda ćete ipak poželeti da je okupate kako bi pred sudijama zablistala u punom sjaju. Međutim, kao što je ranije napomenuto, sijamskim mačkama nije potrebno često kupanje jer to obavljaju same sasvim uspešno, a osim toga, ne vole mnogo vodu. Stoga, najbolje rešenje će biti da svoju sijamku odvedete u salon za kućne ljubimce. Ukoliko se ipak usudite da je okupate sami, koristite specijalni šampon za mačke. Najbolje je da je okupate nekoliko dana pre izložbe, kako bi krzno imalo dovoljno vremena da se slegne.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nPozivamo odgajivačnice sijamskih mačaka da nas kontaktiraju i da nam pošalju svoju ponudu kako bi je ovde postavili i kako bi zainteresovani mogli da vide cene i detaljne vezane za sijamsku mačku.', 'Sijamska mačka - kratkodlaka dama', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '163-revision-v1', '', '', '2015-10-07 19:01:55', '2015-10-07 19:01:55', '', 163, 'https://www.zivotinjice.com/163-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(166, 1, '2015-10-08 13:31:31', '2015-10-08 13:31:31', 'Bordoška doga (<em>Dogue de Bordeaux</em>) je pas koji izgleda prilično preteće zbog svojih bora i ogromnih čeljusti, ali sasvim je drugačiji nego što izgleda. U ovom tekstu ćete saznati nešto više o ovom psu, njegovom poreklu, izgledu i temperamentu.\r\n\r\nTakođe, videćete i kakvu negu i održavanje zahteva bordoška doga, pa možete sami proceniti da li je ovaj pas pravi izbor za vašeg kućnog ljubimca.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBordoška doga je poreklom iz Francuske, pa se naziva još i francuski mastif. On je potomak brojnih vrsta doga koje su davno živele na teritoriji Francuske. Ovo je jedan do najstarijih pasa Francuske koji se vezuje čak i za srednjovekovne pse koji su se koristili za hvatanje divljih svinja. U srednjem veku su ovog psa zvali ,,turski pas”, prema uspomeni na poreklo lovačkog i borbenog psa koji je bio obučen za borbu protiv drugih pasa, ali i medveda i bikova. Naziv ,,doga” javlja se krajem 14. veka.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-168\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj.jpg\" alt=\"Bordoska doga - braonkasti verni prijatelj\" width=\"641\" height=\"481\" />\r\n\r\nKasnije je, osim za hvatanje divljači i za borbu, bordoška doga korišćena i za čuvanje kuća i dvoraca. Bordoška doga se kao zasebna rasa prvi put u istoriji spominje 1863. godine kada je bila izložba pasa u Parizu. Na toj izložbi su učestvovala tri tipa bordoških doga, a to su pariški, tuluški i bordoški tip, koji je najsličniji izgledu današnjih bordoških doga. Međutim, krajem 19. veka ovaj pas je bio gotovo zaboravljen i iščezao u oblasti Bordoa. Tokom Drugog svetskog rata rasa je uništena i pretilo joj je izumiranje. Vrlo mali broj pripadnika ove rase je ostao na području jugozapadne Francuske, u blizini grada Bordoa, po kome su i dobile naziv. Godine 1960. ponovo se javlja interesovanje za ove pse. Zanimljiva činjenica je da Britanci bordošku dogu ni danas ne priznaju za rasu već smatraju da je ona samo jedna varijanta bulmastifa.\r\n\r\nPrema klasifikaciji Međunarodne kinološke federacije, bordoška doga pripada II FCI skupini pasa, u kojoj se nalaze i šnauceri, pinčevi, molosi i švajcarski pastirski pas. Konačan standard za ovu rasu je utvrđen 1971. godine. Tokom istorije standard ove rase se menjao u nekim detaljima, ali u suštini je sličan onom koji je danas aktuelan.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBordoška doga je mišićava i skladno građena, a često na prvi pogled deluje zastrašujuće. Visine je uglavnom 58-68 cm, što zavisi od pola. Njen vrat je kratak i cilindričnog oblika, a obim vrata približno odgovara obimu glave. Grudni koš je dubok i snažan. Ovaj pas je pravougaonog oblika, a duboke grudi mu daju veću visinu. Leđa bordoške doge su mišićava, široka i prava, a stomak je dosta uzdignut. Rep ovog psa je čvrst u korenu a na vrhu istanjen i okrenut ka dole. Njena glava je kratka, široka i puna bora, a obrazi su veoma istaknuti zbog razvijenih mišića. Donja vilica joj je malo izbačena napred, a gornja usna prekriva donju. Bordoška doga ujeda donjom vilicom jer su joj donji zubi istureni u odnosu na gornje onda kada su im usta zatvorena. Ovaj pas spada u takozvane pse predgrizače i ima jake i snažne zube. Naročito se ističu očnjaci koji su razmaknuti i blago povijeni. Oči bordoške doge su kose i razmaknute, tamno smeđe ili boje lešnika, a izraz lica im je prostodušan i pomalo tužan. Kod pasa koji imaju crnu masku boja očiju je tamnija braon, dok je kod pasa sa braon maskom i kod pasa bez maske boja očiju nešto svetlija. Uši su male i tamnije boje od tela, spuštene su i samo blago uzdignute u korenu.\r\n\r\nDlaka bordoške doge je kratka, tanka i glatka i veoma nežna na dodir. Boja dlake je riđa ili boja mahagonija, sa crnom ili crvenom dobro naglašenom maskom. Nekada se na grudima i na nogama mogu videti i bele mrlje. Bordoške doge brzo hodaju, korak im je elastičan, a mogu i veoma brzo da pretrče kraće distance. Kada trče ovi psi uglavnom pognu i isture glavu, a noge se kreću paralelno jedna sa drugom. Što se težine tiče, muškarci mogu da budu teški od 55 do čak 65 kg, a ženke su nešto lakše.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nIako su veoma velike, krupne i deluju opasno, bordoške doge su jako mirne i odane. Ovog psa je veoma teško uznemiriti. One ne laju nikada, osim u slučaju neke velike opasnosti. Kao bivši pas koji je korišćen za borbe sa bikovima, bordoška doga je veoma hrabar pas i odličan kao pas čuvar. Međutim, bordoška doga je pas koji nikada nije agresivan i veoma je privržen svom gospodaru. Ovaj pas može biti opasan jedino kada je potrebno da zaštiti svog gospodara. Ima visok prag tolerancije i odaje utisak uravnoteženosti i stabilnosti. Ima blagu narav, strpljiv je i voli da se igra sa decom. Zato se preporučuje i porodicama sa malom decom. Osim toga, bordoška doga se odlično slaže i sa drugim kućnim životinjama. Živahna je i uvek voli da je okružena ljudima, a prezire neaktivnost i samoću. Ovi psi su prema gostima u početku oprezni i na distanci, ali kasnije se opuštaju i i postaju druželjubivi. Bordoška doga zahteva mnogo pažnje i ljubavi, a ukoliko joj se ne poklanja dovoljno pažnje ona to doživljava kao kaznu. Ovog psa uvek treba da nagradite kada učini nešto dobro, da mu uputite neku lepu reč i on će biti srećan.\r\n\r\nMeđutim, veoma je bitno da bordošku dogu počnete da dresirate dok je još štene jer kasnije ovi psi mogu biti jako tvrdoglavi. Važno je da ih sprečavate da ujedaju dok su mali, da ne bi kasnije kada im se vilica razvije postali opasni. Takođe, od malena ih navikavajte na prisustvo drugog psa u kući ili nekog drugog kućnog ljubimca, jer kada odrastu biće im teško da se naviknu na to. Imajte na umu da će ovaj pas biti baš onakav kakvim ste ga vi napravili. Kada su bordoške doge dobro izdresirane, one mogu biti odlični psi tragači i spasioci. Ženke su u potpunosti pitome, ali mužjaku treba dati do znanja da je vlasnik taj koji je glavni.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-large wp-image-169\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj-2-1024x702.jpg\" alt=\"Bordoska doga - braonkasti verni prijatelj 2\" width=\"665\" height=\"456\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nBordoška doga ne zahteva neku posebnu negu i održavanje. Dovoljno je samo jednom nedeljno da je četkate gumenom četkom. Takođe, preporučuje se da je kupate na svake dve nedelje da ne bi došlo do neprijatnog mirisa, jer se na borama na vratu i licu može nakupiti suvišna vlaga. Takođe, potrebno je da im redovno brišete bore oko očiju da se oči ne bi inficirale. Ovi psi se umereno linjaju, ali ako ih četkate par puta nedeljno time će se smanjiti gubitak dlake. Zatim, preporučuje se da ovom psu dva puta mesečno čistite uši i sečete nokte, da bi mogao normalno da hoda i da usled velike težine ne bi došlo do oštećenja na šapama. Potrudite se da uspostavite ovu rutinu dok je pas još mali.\r\n\r\nBordoška doga voli puno da spava i da se mazi. Ona nema preterane potrebe za kretanjem, ali voli da šeta u večernjim satima kada je malo svežije napolje. Ovi psi su prilično okretni i dovoljno im je samo malo vežbe da bi ostali u formi. Oni vole i da trčkaraju i rado učestvuju u takmičenjima i trkama. Potrudite se da im uvek uvodite neku novu aktivnost, da im ne bi postalo dosadno, jer u tom slučaju mogu biti agresivni. Takođe, važno je da imate na umu da bordoške doge teško podnose velike vrućine, pa ih treba izbegavati. Ovi psi su izuzetno poslušni i nikada ne prave nered po kući i možete ih slobodno ostaviti same. Što se ishrane tiče, doge se hrane isključivo granuliranom hranom uz dodatak mesa.\r\n\r\nProsečan životni vek bordoške doge je 10 godina, ali nekada žive i do 12 godina. Poznato je da veći psi kraće žive od manjih pasa, jer njihova prevelika težina opterećuje organe i dovodi do raznih oboljenja. Takođe, bordoška doga živi duže od ostalih rasa velikih pasa. Koliko će ovaj, kao i svaki drugi, pas živeti u velikoj meri zavisi od načina ishrane, fizičke aktivnosti i redovnih poseta veterinaru.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUskoro ćemo ovde imati ponudu za ovu rasu sa cenama. U medjuvremenu pozivamo sve odgajivačnice ove rase pasa da nam se jave sa svojom ponudom kako bi je ovde mogli predstaviti zainteresovanim kupcima.', 'Bordoška doga - braonkasti verni prijatelj', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj', '', '', '2015-10-08 13:31:31', '2015-10-08 13:31:31', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=166', 0, 'post', '', 0),
(168, 1, '2015-10-08 13:30:35', '2015-10-08 13:30:35', '', 'Bordoska doga - braonkasti verni prijatelj', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj', '', '', '2015-10-08 13:30:35', '2015-10-08 13:30:35', '', 166, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(169, 1, '2015-10-08 13:31:16', '2015-10-08 13:31:16', '', 'Bordoska doga - braonkasti verni prijatelj 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj-2', '', '', '2015-10-08 13:31:28', '2015-10-08 13:31:28', '', 166, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(170, 1, '2015-10-08 13:31:31', '2015-10-08 13:31:31', 'Bordoška doga (<em>Dogue de Bordeaux</em>) je pas koji izgleda prilično preteće zbog svojih bora i ogromnih čeljusti, ali sasvim je drugačiji nego što izgleda. U ovom tekstu ćete saznati nešto više o ovom psu, njegovom poreklu, izgledu i temperamentu.\r\n\r\nTakođe, videćete i kakvu negu i održavanje zahteva bordoška doga, pa možete sami proceniti da li je ovaj pas pravi izbor za vašeg kućnog ljubimca.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBordoška doga je poreklom iz Francuske, pa se naziva još i francuski mastif. On je potomak brojnih vrsta doga koje su davno živele na teritoriji Francuske. Ovo je jedan do najstarijih pasa Francuske koji se vezuje čak i za srednjovekovne pse koji su se koristili za hvatanje divljih svinja. U srednjem veku su ovog psa zvali ,,turski pas”, prema uspomeni na poreklo lovačkog i borbenog psa koji je bio obučen za borbu protiv drugih pasa, ali i medveda i bikova. Naziv ,,doga” javlja se krajem 14. veka.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-168\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj.jpg\" alt=\"Bordoska doga - braonkasti verni prijatelj\" width=\"641\" height=\"481\" />\r\n\r\nKasnije je, osim za hvatanje divljači i za borbu, bordoška doga korišćena i za čuvanje kuća i dvoraca. Bordoška doga se kao zasebna rasa prvi put u istoriji spominje 1863. godine kada je bila izložba pasa u Parizu. Na toj izložbi su učestvovala tri tipa bordoških doga, a to su pariški, tuluški i bordoški tip, koji je najsličniji izgledu današnjih bordoških doga. Međutim, krajem 19. veka ovaj pas je bio gotovo zaboravljen i iščezao u oblasti Bordoa. Tokom Drugog svetskog rata rasa je uništena i pretilo joj je izumiranje. Vrlo mali broj pripadnika ove rase je ostao na području jugozapadne Francuske, u blizini grada Bordoa, po kome su i dobile naziv. Godine 1960. ponovo se javlja interesovanje za ove pse. Zanimljiva činjenica je da Britanci bordošku dogu ni danas ne priznaju za rasu već smatraju da je ona samo jedna varijanta bulmastifa.\r\n\r\nPrema klasifikaciji Međunarodne kinološke federacije, bordoška doga pripada II FCI skupini pasa, u kojoj se nalaze i šnauceri, pinčevi, molosi i švajcarski pastirski pas. Konačan standard za ovu rasu je utvrđen 1971. godine. Tokom istorije standard ove rase se menjao u nekim detaljima, ali u suštini je sličan onom koji je danas aktuelan.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBordoška doga je mišićava i skladno građena, a često na prvi pogled deluje zastrašujuće. Visine je uglavnom 58-68 cm, što zavisi od pola. Njen vrat je kratak i cilindričnog oblika, a obim vrata približno odgovara obimu glave. Grudni koš je dubok i snažan. Ovaj pas je pravougaonog oblika, a duboke grudi mu daju veću visinu. Leđa bordoške doge su mišićava, široka i prava, a stomak je dosta uzdignut. Rep ovog psa je čvrst u korenu a na vrhu istanjen i okrenut ka dole. Njena glava je kratka, široka i puna bora, a obrazi su veoma istaknuti zbog razvijenih mišića. Donja vilica joj je malo izbačena napred, a gornja usna prekriva donju. Bordoška doga ujeda donjom vilicom jer su joj donji zubi istureni u odnosu na gornje onda kada su im usta zatvorena. Ovaj pas spada u takozvane pse predgrizače i ima jake i snažne zube. Naročito se ističu očnjaci koji su razmaknuti i blago povijeni. Oči bordoške doge su kose i razmaknute, tamno smeđe ili boje lešnika, a izraz lica im je prostodušan i pomalo tužan. Kod pasa koji imaju crnu masku boja očiju je tamnija braon, dok je kod pasa sa braon maskom i kod pasa bez maske boja očiju nešto svetlija. Uši su male i tamnije boje od tela, spuštene su i samo blago uzdignute u korenu.\r\n\r\nDlaka bordoške doge je kratka, tanka i glatka i veoma nežna na dodir. Boja dlake je riđa ili boja mahagonija, sa crnom ili crvenom dobro naglašenom maskom. Nekada se na grudima i na nogama mogu videti i bele mrlje. Bordoške doge brzo hodaju, korak im je elastičan, a mogu i veoma brzo da pretrče kraće distance. Kada trče ovi psi uglavnom pognu i isture glavu, a noge se kreću paralelno jedna sa drugom. Što se težine tiče, muškarci mogu da budu teški od 55 do čak 65 kg, a ženke su nešto lakše.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nIako su veoma velike, krupne i deluju opasno, bordoške doge su jako mirne i odane. Ovog psa je veoma teško uznemiriti. One ne laju nikada, osim u slučaju neke velike opasnosti. Kao bivši pas koji je korišćen za borbe sa bikovima, bordoška doga je veoma hrabar pas i odličan kao pas čuvar. Međutim, bordoška doga je pas koji nikada nije agresivan i veoma je privržen svom gospodaru. Ovaj pas može biti opasan jedino kada je potrebno da zaštiti svog gospodara. Ima visok prag tolerancije i odaje utisak uravnoteženosti i stabilnosti. Ima blagu narav, strpljiv je i voli da se igra sa decom. Zato se preporučuje i porodicama sa malom decom. Osim toga, bordoška doga se odlično slaže i sa drugim kućnim životinjama. Živahna je i uvek voli da je okružena ljudima, a prezire neaktivnost i samoću. Ovi psi su prema gostima u početku oprezni i na distanci, ali kasnije se opuštaju i i postaju druželjubivi. Bordoška doga zahteva mnogo pažnje i ljubavi, a ukoliko joj se ne poklanja dovoljno pažnje ona to doživljava kao kaznu. Ovog psa uvek treba da nagradite kada učini nešto dobro, da mu uputite neku lepu reč i on će biti srećan.\r\n\r\nMeđutim, veoma je bitno da bordošku dogu počnete da dresirate dok je još štene jer kasnije ovi psi mogu biti jako tvrdoglavi. Važno je da ih sprečavate da ujedaju dok su mali, da ne bi kasnije kada im se vilica razvije postali opasni. Takođe, od malena ih navikavajte na prisustvo drugog psa u kući ili nekog drugog kućnog ljubimca, jer kada odrastu biće im teško da se naviknu na to. Imajte na umu da će ovaj pas biti baš onakav kakvim ste ga vi napravili. Kada su bordoške doge dobro izdresirane, one mogu biti odlični psi tragači i spasioci. Ženke su u potpunosti pitome, ali mužjaku treba dati do znanja da je vlasnik taj koji je glavni.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-large wp-image-169\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bordoska-doga-braonkasti-verni-prijatelj-2-1024x702.jpg\" alt=\"Bordoska doga - braonkasti verni prijatelj 2\" width=\"665\" height=\"456\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nBordoška doga ne zahteva neku posebnu negu i održavanje. Dovoljno je samo jednom nedeljno da je četkate gumenom četkom. Takođe, preporučuje se da je kupate na svake dve nedelje da ne bi došlo do neprijatnog mirisa, jer se na borama na vratu i licu može nakupiti suvišna vlaga. Takođe, potrebno je da im redovno brišete bore oko očiju da se oči ne bi inficirale. Ovi psi se umereno linjaju, ali ako ih četkate par puta nedeljno time će se smanjiti gubitak dlake. Zatim, preporučuje se da ovom psu dva puta mesečno čistite uši i sečete nokte, da bi mogao normalno da hoda i da usled velike težine ne bi došlo do oštećenja na šapama. Potrudite se da uspostavite ovu rutinu dok je pas još mali.\r\n\r\nBordoška doga voli puno da spava i da se mazi. Ona nema preterane potrebe za kretanjem, ali voli da šeta u večernjim satima kada je malo svežije napolje. Ovi psi su prilično okretni i dovoljno im je samo malo vežbe da bi ostali u formi. Oni vole i da trčkaraju i rado učestvuju u takmičenjima i trkama. Potrudite se da im uvek uvodite neku novu aktivnost, da im ne bi postalo dosadno, jer u tom slučaju mogu biti agresivni. Takođe, važno je da imate na umu da bordoške doge teško podnose velike vrućine, pa ih treba izbegavati. Ovi psi su izuzetno poslušni i nikada ne prave nered po kući i možete ih slobodno ostaviti same. Što se ishrane tiče, doge se hrane isključivo granuliranom hranom uz dodatak mesa.\r\n\r\nProsečan životni vek bordoške doge je 10 godina, ali nekada žive i do 12 godina. Poznato je da veći psi kraće žive od manjih pasa, jer njihova prevelika težina opterećuje organe i dovodi do raznih oboljenja. Takođe, bordoška doga živi duže od ostalih rasa velikih pasa. Koliko će ovaj, kao i svaki drugi, pas živeti u velikoj meri zavisi od načina ishrane, fizičke aktivnosti i redovnih poseta veterinaru.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUskoro ćemo ovde imati ponudu za ovu rasu sa cenama. U medjuvremenu pozivamo sve odgajivačnice ove rase pasa da nam se jave sa svojom ponudom kako bi je ovde mogli predstaviti zainteresovanim kupcima.', 'Bordoška doga - braonkasti verni prijatelj', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '166-revision-v1', '', '', '2015-10-08 13:31:31', '2015-10-08 13:31:31', '', 166, 'https://www.zivotinjice.com/166-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(332, 1, '2016-10-27 20:31:04', '2016-10-27 20:31:04', '', 'zivotinjice-logo', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'zivotinjice-logo-2', '', '', '2016-10-27 20:31:04', '2016-10-27 20:31:04', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/zivotinjice-logo.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(333, 1, '2016-10-27 20:34:19', '2016-10-27 20:34:19', '', 'zivotinjice-logo-skroz-plavi', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'zivotinjice-logo-skroz-plavi', '', '', '2016-10-27 20:34:19', '2016-10-27 20:34:19', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/zivotinjice-logo-skroz-plavi.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(334, 1, '2016-10-27 20:39:35', '2016-10-27 20:39:35', '', 'zivotinjice-favicon', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'zivotinjice-favicon', '', '', '2016-10-27 20:39:35', '2016-10-27 20:39:35', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/zivotinjice-favicon.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(335, 1, '2016-10-27 20:39:41', '2016-10-27 20:39:41', 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/cropped-zivotinjice-favicon.jpg', 'cropped-zivotinjice-favicon.jpg', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'cropped-zivotinjice-favicon-jpg', '', '', '2016-10-27 20:39:41', '2016-10-27 20:39:41', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/cropped-zivotinjice-favicon.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(336, 1, '2016-10-27 21:04:03', '2016-10-27 21:04:03', '', 'macka-zeli-da-vas-pozdravi', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'macka-zeli-da-vas-pozdravi', '', '', '2016-10-27 21:04:03', '2016-10-27 21:04:03', '', 296, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/macka-zeli-da-vas-pozdravi.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(337, 1, '2016-10-27 21:04:10', '2016-10-27 21:04:10', 'Poznato je da mjaukanje pomaže maci da komunicira sa nama. Medjutim, ponekada maca zaboravi da se “isključi” pa mjaukanje potraje.\r\n\r\nTo ume biti jako naporno i dosadno, a takodje često ume da zabrine, jer niste sigurno zbog čega ona toliko mjauče.\r\n\r\nZa dugo i glasno mjaukanje, postoje odredjeni razlozi. Neki jesu, a neki nisu za brigu.\r\n\r\nSvakako nijedno mjaukanje ne biste trebali da ignorišete, ali pogledajte na koje najviše da obratite pažnju i koji su sve razlozi zbog kojih maca ume da mjauče i noću i danju.\r\n\r\n<img class=\"alignnone size-full wp-image-297\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/Mačka-mjauče-bez-razloga-po-noći-i-danu.jpg\" alt=\"macka-mjauce-bez-razloga-po-noci-i-danu\" width=\"640\" height=\"377\" />\r\n<h3>Bolesna je</h3>\r\nČim primetite da vasa maca glasno mjauče, i da to mjaukanje traje duže vreme, obavezno pozovite veterinara. Bolesti kod mačaka se ispoljavaju kroz žedj, glad ili bol, a sve to kod mace ume da izazove nesnosno mjaukanje.\r\n<h3>Traži pažnju</h3>\r\nMnogi misle da su mace samostalne životinje i da ne vole društvo. Medjutim, situacija je ipak obrnuta. One itekako vole druženje i zabavu. Iz tog razloga maca ume dugo da mjauče, sve dok vam ne privuče pažnju i ne namami vas da je zabavljate. Ipak, vi to nemojte učiniti tada, dok ona mjauče i zahteva to od vas, već sačekajte da prestane a onda joj pružite pažnju. Zbog toga što ćete je tada razmaziti i ona će navići na takvo ponašanje. Svakako, nemojte čekati da vas ona na to upozori, već sami izdvojite vreme svakodnevno da se igrate i mazite sa njom, i onda neće biti potrebe za mjaukanjem.\r\n<h3>Gladna je</h3>\r\nMožda ste primetili da mačka zamjauče čim vidi da ste krenuli ka kuhinji. To je zbog toga što se ponada da će i ona dobiti koji zalogajčić ili neku poslasticu. Sa druge strane, kada je maca stvarno gladna ume glasno da mjauče jer je macama glad najveći problem. Kao i u prethodnom slučaju, sačekajte da macu prodje taj napad mjaukanja, a onda je počastite lepim obrokom. Ili ga sprečite tako što ćete maci uvek na vreme davati da jede. Ona će tako znati da ne dobija hranu samo kada traži već da vi znate kada joj je to neophodno.\r\n<h3>Želi da vas pozdravi</h3>\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-336\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/macka-zeli-da-vas-pozdravi.jpg\" alt=\"macka-zeli-da-vas-pozdravi\" width=\"650\" height=\"395\" />\r\n\r\nKada umorni dodjete sa posla, iz škole, ili ste imali težak dan, sigurno je poslednje što želite da čujete njeno naporno mjaukanje. Ali, maca tako samo želi da vas pozdravi, da vam kaže da se raduje što ste tu. Zauzvrat je pomazite i ona će prestati da mjauče, i tako će svi biti zadovljni.\r\n<h3>Traži društvo</h3>\r\nKao što smo već napomenuli, mace su druželjubive životinje, pa je stalno potrebno da im nešto drži pažnju. Ako niste u mogućnosti da veći deo dana provodite sa njom, a niste voljni ni da joj nabavite nekog druga, onda joj redovno ostavljajte razne igračke kojima će ona moći da se zanima. Postoje razne igračke koje mace obožavaju, a to su uglavnom one koje one mogu da rastave ili koje su čupave i oštre kako bi one mogle da ih grebuckaju. Ostavite i podignutu roletnu kako bi maca mogla da posmatra šta se dogadja napolju.\r\n<h3>Dešavaju se promene u kući</h3>\r\nMace ne vole promene. Tako da, ako je u kuću pristigao novi član, kao što je beba, ako ste se preselili, ako se neko od vaših članova porodice razboleo, ili vi, maca će to doživeti jako stresno. U tom periodu maci je potrebno mnogo više pažnje i razumevanja, kako bi ona isto to imala i za vas. U tim trenucima joj pružite za nijansu više ljubavi i potrudite se da je prilagodite novonastalim situacijama. Vi najbolje poznajete svoju macu, pa joj shodno tome udovoljite.\r\n<h3>Godine</h3>\r\nBaš kao što ljudima teško pada starost, tako je i sa macama. Starije mace često umeju biti dezorijentisane zbog toga što mogu da pate od mentalne konfuzije. Starije mace najčešće mjauču noću, baš iz tog razloga. Kao pomoć joj ostavite svetlo ili upalite lampu u prostoriji gde ona spava i boravi, kako bi se lakše snalazila u prostoru. Takodje, posavetujte se sa lekarom oko odredjenih lekova koje joj mogu pomoći.\r\n<h3>Teranje</h3>\r\nKada dodju oni dani kod maca, kada žele da se pare, ženke umeju biti jako naporne i umeju jako glasno mjaukati što zna biti dosta iritantnije nego <a href=\"https://www.zivotinjice.com/menstruacija-teranje-kod-pasa-trajanje-simptomi-i-saveti/\" target=\"_blank\">teranje kod pasa</a>. Mužjaci to rade čim osete miris mace u blizini. Zbog toga ćete tih dana, ukoliko maca nije sterilisana, čuti dosta buke. Ali budite strpljivi, i radi preventive, ako ne želite da parite vašu macu sterilišite je, jer će onda i ona a i vi te dane podneti mnogo lakše.\r\n<h4>Nekoliko korisnih saveta…</h4>\r\nOno što ne trebate raditi kada je u pitanju mjaukanje, jeste da naviknete macu da samo kada mjauče nešto dobije, ona će tada neprestano mjaukati jer zna da će od vas iznuditi sve ono što želi. Zbog toga brinite o vašoj maci na vreme, ustalite joj odredjeno vreme kada jede, kada se igrate ili čak i kada ide u WC. Te obične stvari takodje mogu biti razlog, kada ožedni, kada ne možete da dodje do noše ili kada ne može da se popne na krevet, maca može mjaukati.\r\n\r\nNikada nemojte ignorisati mjaukanje, čak iako se u 99% slučajeva ispostavi da je ona to radila iz dosade, jer će možda u nekom drugom slučaju biti zaista nešto ozbiljno. Vi najbolje poznajete navike svoje mace, takodje vi najbolje možete uspostaviti zdrav i normalan odnos sa njom.\r\n\r\nAko ste već odlučili da je imate kao kućnog ljubimca, morate biti svesni da i ona ima potrebe i želje baš kao i vi, i morate se ponašati u skladu sa tim.\r\n\r\nNadamo se da smo uspeli da vam otklonimo neke sumnje i da smo uspeli da vam pomognemo oko ovog pitanja. Želimo vam svu sreću u odgajanju vaše divne mace.', 'Mačka mjauče bez razloga, po noći i danu', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '296-revision-v1', '', '', '2016-10-27 21:04:10', '2016-10-27 21:04:10', '', 296, 'https://www.zivotinjice.com/296-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(338, 1, '2017-10-15 13:06:11', '2017-10-15 13:06:11', 'Na svetu postoji preko sto vrsta pasa, i još toliko mešanaca. Medjutim, svaki pas je zasebna ličnost, baš kao i čovek.\n\nSvaki pas je odgajan na drugačiji način, i tokom odrastanja je stekao odredjene navike.\n\nIpak, postoje neke karakteristike koje su im usadjene još od davnina, a koje možete vrlo lako primetiti.\n\nVerovatno ste se često pitali, zašto na primer, pas trči za automobilom? Zbog čega liže svoje rane? Zašto jede travu? Zbog čega odredjena mesta obeležava urinom? I tako dalje.\n\nMi imamo odgovor na ta, i na mnoga druga pitanja. U nastavku teksta pročitajte zanimljivosti o psima, koje će vam zasigurno pomoći da još bolje upoznate svog ljubimca.\n\n<img class=\"alignnone size-full wp-image-293\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/Zanimljivosti-o-psima1.jpg\" alt=\"zanimljivosti-o-psima1\" width=\"618\" height=\"370\" />\n\n<strong>1</strong>.Verovatno jedno od najčešćih pitanja je, zbog čega gotovo svi psi trče za automobilom? Odgovor na to pitanje leži u tome da su, psi ranije, morali svakodnevno da love kako bi očuvali svoj život. Točkovi ih asociraju na divljač koju bi mogli da ulove, kako za sebe tako i za gazdu, medjutim, kako točkovi uvek bivaju brži, pas odustane i vrati se na svoje mesto.\n\n<strong>2</strong>.Jedna izreka kaže „Na psu beše jedna rana, na psu je i zarasla.“ Psi ližu svoje rane kako bi sprečili širenje infekcija. To se odigrava uspešno iz razloga što jezik psa luči pljuvačku koja sadrži globulin, karbonate i natrijum, a oni su poznati po tome što brzo leče rane. Zbog toga psima mnogo brže zarastaju rane, nego ostalim životinjama.\n\n<strong>3</strong>.Primetili ste da vaš pas povremeno jede travu, i pitate se zbog čega to radi? Da li je bolestan? E pa, da vas obradujemo, nije bolestan! S obzirom da su psi mesožderi, povremeno moraju da pročiste svoja creva,a oni to rade tako što grickaju takozvanu psreću travu, koja im pomaže da svoja creva očiste od štetnih ostataka i tako održe svoju crevnu floru zdravom. Osim toga, ta trava im pomaže da iz želuca izbace dlake koje su progutali dok su se lizali.\n\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-339\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/pas-jede-travu.jpg\" alt=\"pas-jede-travu\" width=\"650\" height=\"382\" />\n\n<strong>4</strong>.Ako redovno vodite psa u šetnju, ili ako vam je u dvorištu, sigurno ste primetili kako stalno obeležava ćoškove, žbunje i drveća urinom. To je zbog toga što on želi svima da da do znanja da se on tu nalazi, ili se nalazio. Nekada je obeležavanje urinom bilo karakteristično za pse koji su živeli u čoporima, kako bi se lakše pronašli i orijentisali. To je njihov instikt, još od malih nogu. A kako psi imaju kontrolu bešike, celim putem mogu da obeležavaju mesta za koje misle da treba. Važno je napomenuti da to rade samo mužjaci, iz razloga što su u većini slučajeva upravo oni bili vodje čopora.\n\n<strong>5</strong>.Da li vam se desilo da odvedete psa medju stale pse, a onda, kada jedan počne da laje svi počnu? Ili čujete kako se doziva sa psom koji je kilometar daleko od njega? To je takodje zbog toga što su psi izvorno čoporativne životinje. Oni su veoma druželjubivi, i kako su postali samostalni, čovek ih je pripitomio i tu odigrao veliku ulogu. Ipak, kada neki pas čuje drugog psa kako laje, u daljini ili blizini, on instiktivno počne da laje kao znak da želi da mu pruži pomoć, jer misli da je u nevolji.\n\n<strong>6</strong>.Pored <a href=\"https://www.zivotinjice.com/zanimljivosti-o-mackama/\">mačaka</a>, psi se takodje smatraju za čiste životinje, koje svoj izmet zatrpavaju. To je ustvari, ne zbog čistote, već zbog nagona koji im kaže, da, ako ne zatrpaju svoj izmet neprijatelj će to iskoristiti da dodje do njega. Zbog toga su psi počeli da zatrpavaju kako bi se sakrili od neprijatelja. Kada je pas u prirodi on to stalno radi, dok su kućni psi zaboravili na tu pretnju.\n\n<strong>7</strong>.Osim izmeta, psi zatrpavaju i hranu. To se takodje vodi kao nagon za zalihama. Oni čuvaju odredjeni deo hrane kako bi kada je ne bude bilo mogli da prežive od rezervi. Takodje, kada zatrpaju, na primer koske, one se nakon nekoliko dana u zemlju boljeg ukusa i lakše se vare. I to je jedan od razloga.\n\n<strong>8</strong>.Verovatno ste imali prilike da vidite nekoliko vrsta pasa. I, verovatno ste primetili koliko se oni razlikuju! Eto na primer, glava nemačkog ovčara, razlikuje se od glave pekinezera, koliko se i glava mačke razlikuje od glave morža! :D\n\n<img class=\"alignnone size-full wp-image-292\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/Zanimljivosti-o-psima.jpg\" alt=\"zanimljivosti-o-psima\" width=\"640\" height=\"375\" />\n\n<strong>9</strong>.Ako dovoljno radite sa svojim psom, i ako se potrudite oko vaspitanja, to jest dresiranja, vaš pas može postići inteligenciju kao dvogodišnje dete. U tom slučaju će vaš pas uspeti da razume čak 200 reči, kao i da reši neke lakše matematičke zagonetke.\n\n<strong>10</strong>.Kada se pas uplaši, on podvije rep, što bi se reklo. Sakrije ga izmedju nogu zbog toga što na taj način pokrije genitalije koje u tenutku straha luče mirise koji ga odaju. To je isto kao kada čovek pokrije svoje lice kada je uplašen i nesiguran.\n\n<strong>11</strong>.Da li ste znali da postoji vodootporan pas? On se zove Njufaundlend, a uzgajan je kako bi pomagao ribarima. Njegovo krzno ne upija vodu, a noge su mu spojene takozvanom plovnom kožicom, koja mu omogućava da, u ovom slučaju, spasi ribara ako počne da se davi.\n\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-340\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/10/njufaundlend-pas.jpg\" alt=\"njufaundlend-pas\" width=\"650\" height=\"381\" />\n\n<strong>12</strong>.Svi oni koji su zajedno sa psom poslušali pesmu „A day in the life“, od izvodjača Beatles-a, primetili su da se na kraju pesme pas zainteresuje. To je zbog ultrazvučnog zvižduka kojeg samo psi mogu da čuju, a koji je Pol Makartni snimio specijalno za svog psa. Ako niste, poslušajte pesmu pa vidite kako će da odreaguje.\n\n<strong>13</strong>.Jel vam se desilo nekada da, dok vaš pas mirno spava, počne da pomera šape ili da se trza? To je zbog toga što i oni imaju faze sna baš kao i mi ljudi. U REM fazi oni upravo tako reaguju na snove.\n\n<strong>14</strong>.Istraživanja su dokazala da psi u 72% slučajeva pogode kada se sprema nevreme. Tada se ponašaju blesavo i razuzdano. Sledeći put kada vaš ljubimac počne da skače i trči bez razloga, ipak postoji razlog, pripremite kišobran!\n\n<strong>15</strong>.Osoba koja je posedovala najviše pasa na svetu jeste Kublaj Kan, on je imao čak 5000 pasa u isto vreme! On je zaista pravi ljubitelj. Mada ne sumnjamo da ste i vi! J\n\nNadamo se da ste uživali u otkrivanju novih stvari. Potrudili smo se da odgonetnemo neka davno postavljena pitanja, kao i da iznesemo nekoliko zanimljivosti o ovim divnim stvorenjima. Jedno je sigurno, psi su uvek bili i sugurno će ostati naši najbolji prijatelji!', 'Zanimljivosti o psima', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '291-autosave-v1', '', '', '2017-10-15 13:06:11', '2017-10-15 13:06:11', '', 291, 'https://www.zivotinjice.com/291-autosave-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(172, 1, '2015-10-09 11:57:59', '2015-10-09 11:57:59', 'Labrador retriver (<em>Labrador retriever</em>) je jedna od nekoliko vrsta retrivera i smatra se najpopularnijom rasom pasa na svetu. Ovaj pas se još naziva i kraljem svih retrivera. Pored toga što se od davnina koristi kao lovački pas, labrador retriver se koristi i u policiji za pronalaženje droge.\r\n\r\nTakođe, labrador je pas koji se preporučuje kao vodič slepim osobama, a može biti i idealan kućni ljubimac. U nastavku možete pročitati nešto više o poreklu labradora, njegovim fizičkim karakteristikama i temperamentu, kao i o načinu održavanja i nege ovog psa.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nPoreklo ove rase ni do danas nije u potpunosti razjašnjeno. Labrador retriver je rasa koja je nastala u 19. veku u Velikoj Britaniji. Međutim, neki smatraju da labrador poreklo vodi iz Kanade (regija Sveti Džon, Njufaundlend), gde su ovog psa nazivali vodenim psom. Postoji i verovanje da su labradori ime dobili po ostrvu Labrador u Kanadi. Pošto labrador retriver ima takozvani vidrin rep, jedna legenda čak govori da je ovas pas nastao iz ljubavi između vidre i psa Svetog Džona.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-large wp-image-173\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas-1024x682.jpg\" alt=\"Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas\" width=\"665\" height=\"443\" />\r\n\r\nDanas je labrador retriver jedna od najpopularnijih rasa u SAD-u, Francuskoj i Velikoj Britaniji. Postoje dve vrste ovih pasa, a to su engleski i američki labradori, ali razlike između njih su minimalne. Američki labradori su nešto veći od engleskih. Postoji i australijska podvrsta labradora, ali ona nije naročito popularna.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nLabrador retriver ima skladnu i snažnu građu sa veoma istaknutim dubokim grudnim košem. Noge su mu kratke, a slabinski deo snažan i širok. Glava labradora je široka, a vilica veoma jaka. Oči su mu smeđe ili lešnik boje i srednje su veličine, a uši su blago zabačene unazad i padaju prema glavi. Usne ovog psa su mekane, a zubi snažni, pri čemu gornji sekutići pokrivaju donje. Labradori imaju karakterističan rep, koji je debeo u korenu i koji se postepeno sužava ka vrhu. Rep je srednje dužine i ravnomerno pokriven debelom, kratkom i gustom dlakom koja ga čini okruglim i zaobljenim. Taj rep je poznat i kao vidrin rep. Na šapama imaju takozvane plivačke kožice, pa su ovi psi poznati po svojim plivačkim i ronilačkim sposobnostima. Mužjak labradora je visine 56-57 cm, a postoje i primerci visoki čak 61 cm, dok su ženke visine 54-55 cm. Labradori su teški od 26 do 36 kg.\r\n\r\nDlaka je prepoznatljivo obeležje labradora retrivera. Ona je uvek kratka, gusta, oštra i jednobojna, a može biti crne, čokoladno braon ili žute boje. Nekada se može videti mala bela fleka na grudima.\r\n\r\nLabrador retriver se kreće slobodno i osvaja prostor ispred sebe. Pri hodu prednje i zadnje noge, koje su skladno izvajane, paralelno su postavljene i prave. On obožava vodu i lako se pretvara u čovekovog idealnog pratioca.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nLabrador retriver je društven i nežan pas koji se lako dresira i za kratko vreme može da postane odan i veran čovekov prijatelj. Smatra se jednim od najodgovornijih, najtalentovanijih i najposlušnijih pasa na svetu. Labradori spadaju u inteligentne pse, pa veoma lako uče nove komande i trikove i uvek su spremni za bilo kakav nov zadatak. Osim toga, jako su poslušni i privrženi svom gospodaru. Dobro se slažu i sa drugim psima i sa ostalim kućnim ljubimcima. Sa decom su jako umiljati i tolerantni, pa se preporučuju porodicama koje imaju malu decu. Labrador retriver je jedan od omiljenih porodičnih pasa, mada nije najbolji izbor ako tražite psa čuvara, jer previše voli ljude i nije agresivan. Poverljiv je i prema strancima i veoma retko laje. Pored toga, dokazano je da je labrador izvanredan terapeut koji može da pomogne obolelima, naročito osobama sa invaliditetom. Naime, on može bolesniku da vrati volju za životom, tako što uspostavlja specifičan odnos sa obolelima u sanatorijumima, staračkim domovima i raznim ustanovama za rehabilitaciju. Labrador se često koristi za lečenje dece obolele od dečje paralize, kao i za pomoć hendikepiranim osobama. Osim toga, ovi psi se često koriste u raznim šou programima.\r\n\r\nLabradori su veoma aktivni i uvek spremni za igru. Vole da trče za loptom, granom ili frizbijem i da stalno nose i žvaću nešto u ustima. Dokazano je čak da su labradori toliko pažljivi i nežni da mogu u ustima da nose jaje i da ga ne slome. Često vole da izvode razne ludorije samo da bi nas oraspoložili i nasmejali. Zahtevaju dosta pažnje i biće tužni ako se osete zapostavljenima. Zbog svog odličnog njuha, brzine, atletske građe i poslušnosti, labradori se često koriste i u policiji, za otkrivanje droge, lopova ili terorista. Oni su i odlični lovački psi, a najčešće love divljač sa željom da obraduju svog gospodara.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nŠto se tiče dlaka i linjanja, labrador retriver ne zahteva neku posebnu negu i održavanje. Naime, dlaku je dovoljno četkati jednom nedeljno, a za vreme linjanja malo češće. Linjaju se dva puta godišnje, u proleće i u jesen, a tamo gde je umerena klima mogu se linjati i tokom cele godine.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-174\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas-2.jpg\" alt=\"Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas 2\" width=\"710\" height=\"401\" />\r\n\r\nIshrana labradora je od ključnog značaja za njegov sveukupni rast i razvoj. Naime, štene labradora u prvoj godini života može da dostigne uzrast deteta od 14 godina, što znači da mu trebaju velike količine energije. Potrebno je da mu se putem ishrane obezbedi dovoljna količina vitamina, minerala i ostalih hranljivih materija. Najbolje bi bilo da se posavetujete sa veterinarom oko vrste hrane koju treba da dajete vašem ljubimcu, kao i o količini hrane koja mu je potrebna u datom uzrastu.\r\n\r\nTakođe, treba da imate u vidu da između 4. i 12. nedelje štene gubi imunološku zaštitu koju je dobijalo od majke, pa je potrebno što pre izgraditi njegov sopstveni imuni sistem. Ono što je takođe važno jeste da pas uvek mora na raspolaganju imati dovoljne količine sveže i čiste vode. Naime, 25% krvi psa čini voda, pa ako dođe do dehidratacije to može dovesti do pojave raznih simptoma bolesti. Voda pročišćava organizam psa i reguliše telesnu temperaturu. Imajte na umu da je sistem organa za varenje kod štenaca labradora jako osetljiv i još uvek nerazvijen, pa treba voditi računa o hrani koja mu se daje. Kuvane kosti svakako treba da budu deo ishrane vašeg psa, jer sadrže kalcijum, belančevine i druge hranljive materije. Mladim psima bi trebalo davati velike cevaste kosti pomoću kojih će oni jačati zube i desni, a treba izbegavati pileće kosti i kosti koje sadrže šiljke. Na osnovu izmeta se najbolje može utvrditi da li je ishrana vašeg psa pravilna i šta treba menjati. Zdrava stolica treba da bude braon boje i kobasičastog izgleda. Tvrda i bela ili pak previše tamna stolica, ukazuje na neke nepravilnosti u ishrani. Treba imati u vidu da labradori mogu da pojedu velike količine hrane i da su skloni gojenju, a gojaznost može dovesti do brojnih zdravstvenih problema.\r\n\r\nTrudite se da ishrana vašeg psa bude umerena i raznovrsna i da mu obezbedi sve potrebne hranljive sastojke. Jednolična ishrana može dovesti do slabosti organizma, pada imuniteta i do rizika od pojave raznih bolesti. Ova rasa je sklona naslednim bolestima, kao što su displazija kukova ili lakta, spondiloza, atrofija mrežnjače, artroza, a ređe dolazi i do epilepsije, gluvoće ili paralize dušnika. Sve ove bolesti uglavnom su posledica nepravilne ishrane, naglog rasta ili hormonalnog disbalansa. Zato se preporučuje redovna vakcinacija, kao i snimanje kukova. Ipak, labrador retriver je generalno zdrava rasa pasa, a prosečan životni vek labradora je od 10 do 12 godina.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nPozivamo odgajivačnice labrador retrivera da nas kontaktiraju i da nam pošalju svoju ponudu kako bi je mogli ovde postaviti da zaintereosvanim kupcima bude lakše da pronadju psa kakvog žele da kupe.', 'Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas', '', '', '2015-10-09 11:57:59', '2015-10-09 11:57:59', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=172', 0, 'post', '', 0),
(173, 1, '2015-10-09 11:54:21', '2015-10-09 11:54:21', '', 'Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas', '', '', '2015-10-09 11:54:21', '2015-10-09 11:54:21', '', 172, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(174, 1, '2015-10-09 11:57:54', '2015-10-09 11:57:54', '', 'Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas-2', '', '', '2015-10-09 11:57:54', '2015-10-09 11:57:54', '', 172, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(175, 1, '2015-10-09 11:57:59', '2015-10-09 11:57:59', 'Labrador retriver (<em>Labrador retriever</em>) je jedna od nekoliko vrsta retrivera i smatra se najpopularnijom rasom pasa na svetu. Ovaj pas se još naziva i kraljem svih retrivera. Pored toga što se od davnina koristi kao lovački pas, labrador retriver se koristi i u policiji za pronalaženje droge.\r\n\r\nTakođe, labrador je pas koji se preporučuje kao vodič slepim osobama, a može biti i idealan kućni ljubimac. U nastavku možete pročitati nešto više o poreklu labradora, njegovim fizičkim karakteristikama i temperamentu, kao i o načinu održavanja i nege ovog psa.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nPoreklo ove rase ni do danas nije u potpunosti razjašnjeno. Labrador retriver je rasa koja je nastala u 19. veku u Velikoj Britaniji. Međutim, neki smatraju da labrador poreklo vodi iz Kanade (regija Sveti Džon, Njufaundlend), gde su ovog psa nazivali vodenim psom. Postoji i verovanje da su labradori ime dobili po ostrvu Labrador u Kanadi. Pošto labrador retriver ima takozvani vidrin rep, jedna legenda čak govori da je ovas pas nastao iz ljubavi između vidre i psa Svetog Džona.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-large wp-image-173\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas-1024x682.jpg\" alt=\"Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas\" width=\"665\" height=\"443\" />\r\n\r\nDanas je labrador retriver jedna od najpopularnijih rasa u SAD-u, Francuskoj i Velikoj Britaniji. Postoje dve vrste ovih pasa, a to su engleski i američki labradori, ali razlike između njih su minimalne. Američki labradori su nešto veći od engleskih. Postoji i australijska podvrsta labradora, ali ona nije naročito popularna.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nLabrador retriver ima skladnu i snažnu građu sa veoma istaknutim dubokim grudnim košem. Noge su mu kratke, a slabinski deo snažan i širok. Glava labradora je široka, a vilica veoma jaka. Oči su mu smeđe ili lešnik boje i srednje su veličine, a uši su blago zabačene unazad i padaju prema glavi. Usne ovog psa su mekane, a zubi snažni, pri čemu gornji sekutići pokrivaju donje. Labradori imaju karakterističan rep, koji je debeo u korenu i koji se postepeno sužava ka vrhu. Rep je srednje dužine i ravnomerno pokriven debelom, kratkom i gustom dlakom koja ga čini okruglim i zaobljenim. Taj rep je poznat i kao vidrin rep. Na šapama imaju takozvane plivačke kožice, pa su ovi psi poznati po svojim plivačkim i ronilačkim sposobnostima. Mužjak labradora je visine 56-57 cm, a postoje i primerci visoki čak 61 cm, dok su ženke visine 54-55 cm. Labradori su teški od 26 do 36 kg.\r\n\r\nDlaka je prepoznatljivo obeležje labradora retrivera. Ona je uvek kratka, gusta, oštra i jednobojna, a može biti crne, čokoladno braon ili žute boje. Nekada se može videti mala bela fleka na grudima.\r\n\r\nLabrador retriver se kreće slobodno i osvaja prostor ispred sebe. Pri hodu prednje i zadnje noge, koje su skladno izvajane, paralelno su postavljene i prave. On obožava vodu i lako se pretvara u čovekovog idealnog pratioca.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nLabrador retriver je društven i nežan pas koji se lako dresira i za kratko vreme može da postane odan i veran čovekov prijatelj. Smatra se jednim od najodgovornijih, najtalentovanijih i najposlušnijih pasa na svetu. Labradori spadaju u inteligentne pse, pa veoma lako uče nove komande i trikove i uvek su spremni za bilo kakav nov zadatak. Osim toga, jako su poslušni i privrženi svom gospodaru. Dobro se slažu i sa drugim psima i sa ostalim kućnim ljubimcima. Sa decom su jako umiljati i tolerantni, pa se preporučuju porodicama koje imaju malu decu. Labrador retriver je jedan od omiljenih porodičnih pasa, mada nije najbolji izbor ako tražite psa čuvara, jer previše voli ljude i nije agresivan. Poverljiv je i prema strancima i veoma retko laje. Pored toga, dokazano je da je labrador izvanredan terapeut koji može da pomogne obolelima, naročito osobama sa invaliditetom. Naime, on može bolesniku da vrati volju za životom, tako što uspostavlja specifičan odnos sa obolelima u sanatorijumima, staračkim domovima i raznim ustanovama za rehabilitaciju. Labrador se često koristi za lečenje dece obolele od dečje paralize, kao i za pomoć hendikepiranim osobama. Osim toga, ovi psi se često koriste u raznim šou programima.\r\n\r\nLabradori su veoma aktivni i uvek spremni za igru. Vole da trče za loptom, granom ili frizbijem i da stalno nose i žvaću nešto u ustima. Dokazano je čak da su labradori toliko pažljivi i nežni da mogu u ustima da nose jaje i da ga ne slome. Često vole da izvode razne ludorije samo da bi nas oraspoložili i nasmejali. Zahtevaju dosta pažnje i biće tužni ako se osete zapostavljenima. Zbog svog odličnog njuha, brzine, atletske građe i poslušnosti, labradori se često koriste i u policiji, za otkrivanje droge, lopova ili terorista. Oni su i odlični lovački psi, a najčešće love divljač sa željom da obraduju svog gospodara.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nŠto se tiče dlaka i linjanja, labrador retriver ne zahteva neku posebnu negu i održavanje. Naime, dlaku je dovoljno četkati jednom nedeljno, a za vreme linjanja malo češće. Linjaju se dva puta godišnje, u proleće i u jesen, a tamo gde je umerena klima mogu se linjati i tokom cele godine.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-174\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Labrador-retriver-umiljat-i-vrlo-popularan-pas-2.jpg\" alt=\"Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas 2\" width=\"710\" height=\"401\" />\r\n\r\nIshrana labradora je od ključnog značaja za njegov sveukupni rast i razvoj. Naime, štene labradora u prvoj godini života može da dostigne uzrast deteta od 14 godina, što znači da mu trebaju velike količine energije. Potrebno je da mu se putem ishrane obezbedi dovoljna količina vitamina, minerala i ostalih hranljivih materija. Najbolje bi bilo da se posavetujete sa veterinarom oko vrste hrane koju treba da dajete vašem ljubimcu, kao i o količini hrane koja mu je potrebna u datom uzrastu.\r\n\r\nTakođe, treba da imate u vidu da između 4. i 12. nedelje štene gubi imunološku zaštitu koju je dobijalo od majke, pa je potrebno što pre izgraditi njegov sopstveni imuni sistem. Ono što je takođe važno jeste da pas uvek mora na raspolaganju imati dovoljne količine sveže i čiste vode. Naime, 25% krvi psa čini voda, pa ako dođe do dehidratacije to može dovesti do pojave raznih simptoma bolesti. Voda pročišćava organizam psa i reguliše telesnu temperaturu. Imajte na umu da je sistem organa za varenje kod štenaca labradora jako osetljiv i još uvek nerazvijen, pa treba voditi računa o hrani koja mu se daje. Kuvane kosti svakako treba da budu deo ishrane vašeg psa, jer sadrže kalcijum, belančevine i druge hranljive materije. Mladim psima bi trebalo davati velike cevaste kosti pomoću kojih će oni jačati zube i desni, a treba izbegavati pileće kosti i kosti koje sadrže šiljke. Na osnovu izmeta se najbolje može utvrditi da li je ishrana vašeg psa pravilna i šta treba menjati. Zdrava stolica treba da bude braon boje i kobasičastog izgleda. Tvrda i bela ili pak previše tamna stolica, ukazuje na neke nepravilnosti u ishrani. Treba imati u vidu da labradori mogu da pojedu velike količine hrane i da su skloni gojenju, a gojaznost može dovesti do brojnih zdravstvenih problema.\r\n\r\nTrudite se da ishrana vašeg psa bude umerena i raznovrsna i da mu obezbedi sve potrebne hranljive sastojke. Jednolična ishrana može dovesti do slabosti organizma, pada imuniteta i do rizika od pojave raznih bolesti. Ova rasa je sklona naslednim bolestima, kao što su displazija kukova ili lakta, spondiloza, atrofija mrežnjače, artroza, a ređe dolazi i do epilepsije, gluvoće ili paralize dušnika. Sve ove bolesti uglavnom su posledica nepravilne ishrane, naglog rasta ili hormonalnog disbalansa. Zato se preporučuje redovna vakcinacija, kao i snimanje kukova. Ipak, labrador retriver je generalno zdrava rasa pasa, a prosečan životni vek labradora je od 10 do 12 godina.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nPozivamo odgajivačnice labrador retrivera da nas kontaktiraju i da nam pošalju svoju ponudu kako bi je mogli ovde postaviti da zaintereosvanim kupcima bude lakše da pronadju psa kakvog žele da kupe.', 'Labrador retriver - umiljat i vrlo popularan pas', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '172-revision-v1', '', '', '2015-10-09 11:57:59', '2015-10-09 11:57:59', '', 172, 'https://www.zivotinjice.com/172-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(176, 1, '2015-10-09 15:17:09', '2015-10-09 15:17:09', 'Patuljasti šnaucer (<em>Mini Schnauzer/Zwergschnauzer</em>) je neustrašivi mali pas koji se od davnina koristi kao lovac na štetočine, ali i kao čuvar stada, porodica i čitavih domaćinstava.\r\n\r\nOvaj pas se naziva još i patuljak, patuljaner ili minijaturni šnaucer. U ovom tekstu možete pročitati nešto više o poreklu patuljastog šnaucera, o njegovim fizičkim karakteristikama i temperamentu, kao i o načinu održavanja i nege.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nNajstariji zapisi o stvaranju patuljastog šnaucera potiču iz 19. veka. Ovi psi su tada uzgajani da bi radili na farmama, gde su ubijali pacove i druge štetočine. Patuljasti šnaucer se pojavio u Nemačkoj oko 1880. godine i predstavlja preslikanu verziju srednjeg šnaucera. Ova rasa je dobijena selekcijom malih pasa i njihovim ukrštanjem sa standardnim šnaucerom, sa ciljem da se napravi minijaturna verzija ove popularne rase. Smatralo se da mali psi mogu bolje da se zavuku na bilo koje mesto i da uhvate sve glodare i ostale štetočine. Prvi patuljasti šnaucer je zaveden 1898. godine, a sledeće godine se prvi put pojavio na izložbama. Danas je naročito popularan u Evropi i SAD-u.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-177\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas.jpg\" alt=\"Patuljasti snaucer - umiljati porodicni pas\" width=\"500\" height=\"375\" />\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nIako je malih dimenzija, srednji šnaucer je izuzetno snažne građe i više nabijen nego vitak. Oblik tela mu je četvrtast. Ima širok grudni koš, kratka leđa i mišićava bedra i visine je do 35 cm. Što se tiče težine, mužjaci mogu biti teški do oko 9 kg, a ženke su prosečno oko 8 kg teške. Vrat je snažan i ne sme biti ni debeo ni tanak. Patuljasti šnaucer je prepoznatljiv po svojoj razbarušenoj glavi, a oči su mu tamne i ovalne. Ima veoma jaku njušku i razvijen nos, a uši su mu visoko postavljene i prirodno spuštene (ponekad mogu biti i prave i sečene). Rep je visoko postavljen i sečen na visini trećeg pršljena.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer izgleda dosta čupavo. Dlaka ovog psa je kratka, debela i tvrda, a poddlaka je gusta. Boja dlake je poput boje biber-so, a maska je tamnija. Dlaka može biti i crne boje, odnosno crna sa srebrnastim šapama na nogama, i taj izgled patuljastog šnaucera je veoma popularan.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nStotinama godina uzgajivači patuljastih šnaucera posvećuju dosta pažnje njihovom temperamentu i karakteru. Patuljasti šnaucer je generalno mirnog temperamenta i blage naravi. Ima čvrst karakter i uvek jasno zna šta želi. Patuljasti šnaucer je živahan i razigran kao i njegova velika braća. Jako je poslušan, umiljat i privržen svom gospodaru. On je pravi porodični pas koji uživa u igri sa decom. Ima visok prag tolerancije i zaštitnički je nastrojen prema njima, pa se preporučuje i porodicama koje imaju malu decu. Ovog psa je lako dresirati i nije mu potreban veliki prostor da bi se osećao slobodno. Može bez problema da živi u stanu, ali da bi ostao u formi potrebno je svakodnevno da se kreće. Zato se potrudite da ga izvodite u šetnju svakoga dana, jer ako suviše dugo boravi na jednom mestu mogu se pojaviti razne kožne bolesti. Uglavnom su patuljasti šnauceri aktivni onoliko koliko i njihovi vlasnici. Ako je vlasnik patuljastog šnaucera lenj, verovatno će takav biti i pas, pa će najviše uživati u popodnevnom dremanju sa svojim gospodarom. Međutim, ako je njegov vlasnik sportski tip, šnaucer će biti isto toliko aktivan i jedva će dočekati neku igru, šetnju ili putovanje.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer ima visoko razvijenu intuiciju, mudar je i spada u pse sa visokim nivoom inteligencije. Oni odmah osete ko je kakav od ukućana i nikada se ne ponašaju prema svim ukućanima isto. Poštovanje se kod patuljastog šnaucera mora zaslužiti. Patuljasti šnaucer je pas sa velikom izdržljivošću, koji može da istrči velike razdaljine bez obzira na vremenske uslove.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer često voli da bude i dominantan, pa se suprotstavlja i izaziva mnogo veće pse, glasno laje, i na taj način sebe dovodi u opasnost. Zato je važno dok je još mali da se socijalizuje i da se navikne na prisustvo drugih pasa. Ovaj pas zahteva dosta pažnje i ljubavi od svog vlasnika, pa ako oseti da je zapostavljen vrlo lako može da padne u depresiju.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nPatuljasti šnaucer je pas pogodan za život u stanu jer se ne linja i nema karakterističan pasji miris. On može da se prilagodi životu u veoma malom prostoru. Međutim, da bi održao svoj karakterističan izgled, ovaj pas se mora redovno negovati i održavati. Potrebno je da se dva puta nedeljno četka tvrdom četkom u smeru rasta dlake, da bi se na taj način odstranila mrtva dlaka. Preporučuje se da se pre toga dlaka malo pokvasi. Bradu je potrebno skraćivati makazama, a obrve ostaju takve kakve su. Ostavljaju se dlake na nogama, glavi i na obe vilice. Rep patuljastog šnaucera se mora redovno brijati da bi zadržao cilindrični izgled. Silueta ovog psa mora biti u obliku kvadrata. Pored ovoga, potrebno im je redovno seći nokte, koji mogu smetati pri hodu. Pošto nema karakterističan miris, ovog psa ne treba previše često kupati. Ono što treba da imate na umu jeste da ovi psi nikako ne podnose šamponiranje, jer nakon toga dugo mirišu na šampon, što im nikako ne prija.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-178\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas-2.jpg\" alt=\"Patuljasti snaucer - umiljati porodicni pas 2\" width=\"641\" height=\"526\" />\r\n\r\nŠto se tiče ishrane, patuljastim šnaucerima je najbolje davati hranu superpremijum kvaliteta, koja je namenjena za štence malih rasa. Ova hrana se proizvodi od najkvalitetnijih sirovina i dovoljne su samo male količine ove hrane da obezbede sve potrebne hranljive sastojke psu. Zato se ova hrana psima daje u manjim količinama nego ostale vrste hrane, a najbolje je da se podeli u dva obroka dnevno.\r\n\r\nOvaj pas se može koristiti i kao pas čuvar, kao i njegov prethodnik srednji šnaucer. Oprezan je prema strancima i uvek spreman da zaštiti gospodara. Patuljasti šnaucer se koristi i za lov na pacove. Osim toga, ovaj pas se lako prilagođava bilo kakvoj sredini i situaciji, pa ga možete voditi svuda sa sobom. On je idealan pas za pratnju i pas koji će u svakoj okolnosti moći da se prilagodi svom gospodaru. Pošto je male veličine, praktičan je da ga vodite svuda sa sobom.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer ima veoma razvijen odbrambeni mehanizam i otporan je na većinu bolesti. Ipak, ovi psi imaju predispoziciju da obole od dijabetesa, bolesti jetre i bubrega, kao i da dobiju neko oboljenje očiju. Često može doći i do alergija koje izazivaju promene na koži. Prosečan životni vek šnaucera je od 12 do 14 godina, ali ovaj pas ne pokazuje znake starosti sve do kasnih godina života. Ne treba mu davati prevelike količine hrane jer je sklon gojenju, a gojaznost može povećati rizik od nastanka mnogih oboljenja.\r\n\r\nDakle, ako tražite psa koji će u potpunosti da se prilagodi vašem načinu života, koji će vaš štititi od opasnosti, ali i biti beskrajno nežan i umiljat, a pritom neće ostavljati dlake po stanu, onda je patuljasti šnaucer sjajan izbor za vas i vašu porodicu.', 'Patuljasti šnaucer - umiljati porodični pas', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas', '', '', '2015-10-09 15:17:09', '2015-10-09 15:17:09', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=176', 0, 'post', '', 0),
(177, 1, '2015-10-09 15:15:30', '2015-10-09 15:15:30', '', 'Patuljasti snaucer - umiljati porodicni pas', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas', '', '', '2015-10-09 15:15:30', '2015-10-09 15:15:30', '', 176, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(178, 1, '2015-10-09 15:16:59', '2015-10-09 15:16:59', '', 'Patuljasti snaucer - umiljati porodicni pas 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas-2', '', '', '2015-10-09 15:16:59', '2015-10-09 15:16:59', '', 176, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(179, 1, '2015-10-09 15:17:09', '2015-10-09 15:17:09', 'Patuljasti šnaucer (<em>Mini Schnauzer/Zwergschnauzer</em>) je neustrašivi mali pas koji se od davnina koristi kao lovac na štetočine, ali i kao čuvar stada, porodica i čitavih domaćinstava.\r\n\r\nOvaj pas se naziva još i patuljak, patuljaner ili minijaturni šnaucer. U ovom tekstu možete pročitati nešto više o poreklu patuljastog šnaucera, o njegovim fizičkim karakteristikama i temperamentu, kao i o načinu održavanja i nege.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nNajstariji zapisi o stvaranju patuljastog šnaucera potiču iz 19. veka. Ovi psi su tada uzgajani da bi radili na farmama, gde su ubijali pacove i druge štetočine. Patuljasti šnaucer se pojavio u Nemačkoj oko 1880. godine i predstavlja preslikanu verziju srednjeg šnaucera. Ova rasa je dobijena selekcijom malih pasa i njihovim ukrštanjem sa standardnim šnaucerom, sa ciljem da se napravi minijaturna verzija ove popularne rase. Smatralo se da mali psi mogu bolje da se zavuku na bilo koje mesto i da uhvate sve glodare i ostale štetočine. Prvi patuljasti šnaucer je zaveden 1898. godine, a sledeće godine se prvi put pojavio na izložbama. Danas je naročito popularan u Evropi i SAD-u.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-177\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas.jpg\" alt=\"Patuljasti snaucer - umiljati porodicni pas\" width=\"500\" height=\"375\" />\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nIako je malih dimenzija, srednji šnaucer je izuzetno snažne građe i više nabijen nego vitak. Oblik tela mu je četvrtast. Ima širok grudni koš, kratka leđa i mišićava bedra i visine je do 35 cm. Što se tiče težine, mužjaci mogu biti teški do oko 9 kg, a ženke su prosečno oko 8 kg teške. Vrat je snažan i ne sme biti ni debeo ni tanak. Patuljasti šnaucer je prepoznatljiv po svojoj razbarušenoj glavi, a oči su mu tamne i ovalne. Ima veoma jaku njušku i razvijen nos, a uši su mu visoko postavljene i prirodno spuštene (ponekad mogu biti i prave i sečene). Rep je visoko postavljen i sečen na visini trećeg pršljena.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer izgleda dosta čupavo. Dlaka ovog psa je kratka, debela i tvrda, a poddlaka je gusta. Boja dlake je poput boje biber-so, a maska je tamnija. Dlaka može biti i crne boje, odnosno crna sa srebrnastim šapama na nogama, i taj izgled patuljastog šnaucera je veoma popularan.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nStotinama godina uzgajivači patuljastih šnaucera posvećuju dosta pažnje njihovom temperamentu i karakteru. Patuljasti šnaucer je generalno mirnog temperamenta i blage naravi. Ima čvrst karakter i uvek jasno zna šta želi. Patuljasti šnaucer je živahan i razigran kao i njegova velika braća. Jako je poslušan, umiljat i privržen svom gospodaru. On je pravi porodični pas koji uživa u igri sa decom. Ima visok prag tolerancije i zaštitnički je nastrojen prema njima, pa se preporučuje i porodicama koje imaju malu decu. Ovog psa je lako dresirati i nije mu potreban veliki prostor da bi se osećao slobodno. Može bez problema da živi u stanu, ali da bi ostao u formi potrebno je svakodnevno da se kreće. Zato se potrudite da ga izvodite u šetnju svakoga dana, jer ako suviše dugo boravi na jednom mestu mogu se pojaviti razne kožne bolesti. Uglavnom su patuljasti šnauceri aktivni onoliko koliko i njihovi vlasnici. Ako je vlasnik patuljastog šnaucera lenj, verovatno će takav biti i pas, pa će najviše uživati u popodnevnom dremanju sa svojim gospodarom. Međutim, ako je njegov vlasnik sportski tip, šnaucer će biti isto toliko aktivan i jedva će dočekati neku igru, šetnju ili putovanje.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer ima visoko razvijenu intuiciju, mudar je i spada u pse sa visokim nivoom inteligencije. Oni odmah osete ko je kakav od ukućana i nikada se ne ponašaju prema svim ukućanima isto. Poštovanje se kod patuljastog šnaucera mora zaslužiti. Patuljasti šnaucer je pas sa velikom izdržljivošću, koji može da istrči velike razdaljine bez obzira na vremenske uslove.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer često voli da bude i dominantan, pa se suprotstavlja i izaziva mnogo veće pse, glasno laje, i na taj način sebe dovodi u opasnost. Zato je važno dok je još mali da se socijalizuje i da se navikne na prisustvo drugih pasa. Ovaj pas zahteva dosta pažnje i ljubavi od svog vlasnika, pa ako oseti da je zapostavljen vrlo lako može da padne u depresiju.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nPatuljasti šnaucer je pas pogodan za život u stanu jer se ne linja i nema karakterističan pasji miris. On može da se prilagodi životu u veoma malom prostoru. Međutim, da bi održao svoj karakterističan izgled, ovaj pas se mora redovno negovati i održavati. Potrebno je da se dva puta nedeljno četka tvrdom četkom u smeru rasta dlake, da bi se na taj način odstranila mrtva dlaka. Preporučuje se da se pre toga dlaka malo pokvasi. Bradu je potrebno skraćivati makazama, a obrve ostaju takve kakve su. Ostavljaju se dlake na nogama, glavi i na obe vilice. Rep patuljastog šnaucera se mora redovno brijati da bi zadržao cilindrični izgled. Silueta ovog psa mora biti u obliku kvadrata. Pored ovoga, potrebno im je redovno seći nokte, koji mogu smetati pri hodu. Pošto nema karakterističan miris, ovog psa ne treba previše često kupati. Ono što treba da imate na umu jeste da ovi psi nikako ne podnose šamponiranje, jer nakon toga dugo mirišu na šampon, što im nikako ne prija.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-178\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Patuljasti-snaucer-umiljati-porodicni-pas-2.jpg\" alt=\"Patuljasti snaucer - umiljati porodicni pas 2\" width=\"641\" height=\"526\" />\r\n\r\nŠto se tiče ishrane, patuljastim šnaucerima je najbolje davati hranu superpremijum kvaliteta, koja je namenjena za štence malih rasa. Ova hrana se proizvodi od najkvalitetnijih sirovina i dovoljne su samo male količine ove hrane da obezbede sve potrebne hranljive sastojke psu. Zato se ova hrana psima daje u manjim količinama nego ostale vrste hrane, a najbolje je da se podeli u dva obroka dnevno.\r\n\r\nOvaj pas se može koristiti i kao pas čuvar, kao i njegov prethodnik srednji šnaucer. Oprezan je prema strancima i uvek spreman da zaštiti gospodara. Patuljasti šnaucer se koristi i za lov na pacove. Osim toga, ovaj pas se lako prilagođava bilo kakvoj sredini i situaciji, pa ga možete voditi svuda sa sobom. On je idealan pas za pratnju i pas koji će u svakoj okolnosti moći da se prilagodi svom gospodaru. Pošto je male veličine, praktičan je da ga vodite svuda sa sobom.\r\n\r\nPatuljasti šnaucer ima veoma razvijen odbrambeni mehanizam i otporan je na većinu bolesti. Ipak, ovi psi imaju predispoziciju da obole od dijabetesa, bolesti jetre i bubrega, kao i da dobiju neko oboljenje očiju. Često može doći i do alergija koje izazivaju promene na koži. Prosečan životni vek šnaucera je od 12 do 14 godina, ali ovaj pas ne pokazuje znake starosti sve do kasnih godina života. Ne treba mu davati prevelike količine hrane jer je sklon gojenju, a gojaznost može povećati rizik od nastanka mnogih oboljenja.\r\n\r\nDakle, ako tražite psa koji će u potpunosti da se prilagodi vašem načinu života, koji će vaš štititi od opasnosti, ali i biti beskrajno nežan i umiljat, a pritom neće ostavljati dlake po stanu, onda je patuljasti šnaucer sjajan izbor za vas i vašu porodicu.', 'Patuljasti šnaucer - umiljati porodični pas', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '176-revision-v1', '', '', '2015-10-09 15:17:09', '2015-10-09 15:17:09', '', 176, 'https://www.zivotinjice.com/176-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(181, 1, '2015-10-11 18:12:19', '2015-10-11 18:12:19', '', 'Jorksirski terijer - mali veseljak', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'jorksirski-terijer-mali-veseljak', '', '', '2015-10-11 18:12:19', '2015-10-11 18:12:19', '', 180, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Jorksirski-terijer-mali-veseljak.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(182, 1, '2015-10-11 18:12:55', '2015-10-11 18:12:55', '', 'Jorksirski terijer - mali veseljak 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'jorksirski-terijer-mali-veseljak-2', '', '', '2015-10-11 18:12:55', '2015-10-11 18:12:55', '', 180, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Jorksirski-terijer-mali-veseljak-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(183, 1, '2015-10-11 18:12:59', '2015-10-11 18:12:59', 'Jorkširski terijer (<em>Yorkshire terrier</em>), koga još nazivaju i jorki (<em>Yorkie</em>) je mala rasa pasa koja se uzgaja već preko 100 godina. Svojim simpatičnim izgledom, umiljatošću i energijom ovi psi lako osvajaju vlasnika i danas su jedni od omiljenih kućnih ljubimaca.\r\n\r\nU ovom tekstu možete saznati nešto više o poreklu jorkširskog terijera, njegovom izgledu i temperamentu, kao i o načinu nege i održavanja. Na osnovu toga možete odlučiti da li je jorkširski terijer pravi izbor kada je u pitanju vaš kućni ljubimac.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nJorkširski terijer je rasa koja pripada porodici ptičara i vodi poreklo iz Engleske, još iz daleke 1800. godine. Naime, radnici u industriji vune u Škotskoj su za lov koristili malog terijera, a kada su napustili Škotsku nastanili su se u Jorkširu u Engleskoj i sa sobom su poneli ove pse. Dakle, na početku 19. veka jorkširski terijer je uzgajan sa ciljem da bude lovac i ratnik, a ta osobina i danas postoji u njihovim genima. Zbog svoje veličine i hrabrosti, ovaj pas je bio idealan za lov. U Engleskoj su tada svi psi veći od 21 cm bili zabranjeni, da ne bi ubijali životinje po šumama jer Engleska je u to doba bila veoma siromašna zemlja. Godine 1898. osnovan je prvi Jorki klub, a do tada je jorkširski terijer izlagan kao škotski <em>toy</em> terijer. Da bi se poboljšala dužina dlake ovi psi su u Engleskoj ukrštani sa maltezerom. Ni do danas nije potpuno poznato od kojih sve rasa je nastao jorkširski terijer, ali smatra se da su pored maltezera tu učestvovali još i skajterijer, <em>English toy</em> terijer, dandi dinmont terijer i mnogi drugi. Današnji jorkširski terijeri su sačuvali sve osobine tih hrabrih malih pasa od kojih su nastali.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-181\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Jorksirski-terijer-mali-veseljak.jpg\" alt=\"Jorksirski terijer - mali veseljak\" width=\"640\" height=\"427\" />\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nJorkširski terijer je pas malog rasta, ali veoma skladne i proporcionalne građe. Noge su mu prave, a šape okruglog oblika. Hod ovih pasa je elegantan i ponosan, baš kao i temperament, a prednje i zadnje noge se kreću paralelno. Vrat im je dug i tanak a vratni mišići dobro razvijeni. Glava im je mala i pljosnata, a vilice pravilne. Zubi su mu snažni, a gornji zubi prekrivaju donje. Ovi psi imaju crn mali nos i uši u obliku slova V. Oči jorkširskog terijera su srednje veličine i bademastog oblika, a rubovi gornjeg i donjeg kapka su crni.\r\n\r\nKao što smo rekli, radi se o maloj rasi pasa. Postoje patuljasti jorkširski terijeri, koji mogu biti visine od 15 do 17 cm, a težine do 3, 2 kg. Odrasli jorki normalne veličine mogu biti visoki do 21 cm i teški do 7 kg. Takođe, ženke su uvek nešto lakše i manje od mužjaka.\r\n\r\nJorkširski terijer je pas sa dugom dlakom bez poddlake. Zahvaljujući dugoj dlaci oni se linjaju mnogo manje nego kratkodlake rase. Naime, njihova dlaka je poput ljudske kose, što znači da neprestano raste i da retko kada opada. Dlaka jorkširskog terijera je duga i sjajna poput svile, a boja dlake je zlatno smeđa sa crnim paležom. Naime, štenad su crno-žute boje i imaju pomešane crne dlake u žutomrkim delovima sve dok ne porastu. Kada odrastu ne bi trebalo da ima tamnih dlaka koje su pomešane sa žutomrkom bojom. Važno je da dlaka koja ide od zadnje strane vrata do korena repa mora biti tamno čelično-plava a nikako srebrno-plava, i nikada ne sme biti pomešana sa crnim, bronzanim ili crvenkastim dlakama. Dlaka se proteže od kičme i pada sa obe strane leđa do poda. Dlaka je podeljena razdeljkom duž tela, od glave, preko vrata i leđa pa sve do repa. Međutim, vlasnici ih uglavnom šišaju na kratko, osim ako nisu planirani za izložbu. Dlaka na glavi je prilično duga i gusta i potrebno ju je vezivati u repić prilikom hranjenja, a i da bi pas imao bolji vidik ispred sebe. Dlaka oko šapa je ošišana u krug, a šape su okrugle sa crnim noktima. Rep jorkširskog terijera je visoko postavljen i ima nešto tamniju sivo-plavu boju dlake. Boja dlake na glavi, grudima i nogama trebalo bi da bude svetla, žutomrka i tamnija u korenu nego u sredini, a ka vrhovima postaje svetlija.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nIako je male veličine, ovaj pas se ponaša ponosno i ima samouvereni stav. Jorkširski terijer je veoma hrabar i uvek spreman za nove avanture. Često brzopleto stupa u akciju i može upasti u razne nevolje. Zato se preporučuje da vlasnici ove pse uvek vode na povocu i drže pod kontrolom. Jorkširski terijer je odan i privržen svom gospodaru, dok je prema strancima oprezan i na distanci. Ako mu se gosti u kući ne svide, često se može desiti da glasno laje. Može biti agresivan i prema drugim psima, naročito prema onima koji su manji od njega. Zato je najbolje da jorkširskog terijera još u ranom uzrastu naviknete na prisustvo drugih pasa i ostalih kućnih ljubimaca. Takođe, ovaj pas se najbolje slaže sa nešto starijom decom, pa se ne preporučuje porodicama koje imaju baš malu decu. Njihov stisak kojim mu iskazuju ljubav za ovog malog psa može biti tragičan. Dok su štenad, ovi psi su naročito histerični i glasno laju i ne tolerišu igre male dece.\r\n\r\nOvi psi su jako inteligentni i lako uče nove komande. Energični su i razigrani i zahtevaju puno pažnje i ljubavi od svog vlasnika. Oni energično brane svoju teritoriju i deluju kao pravi mali ratnici. Međutim, od malena ih treba dresirati i uspostaviti pravila, jer u suprotnom mogu biti neposlušni i mnogo lajati. Ipak, oni su danas jedna od omiljenih vrsta pasa. Osvajaju svojom umiljatošću, slatkoćom i veselim karakterom.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nIako su dosta aktivni, ovi psi se mogu lako prilagoditi na život u stanu. Oni ne zahtevaju puno prostora niti neku posebnu vrstu hrane. Takođe, važno je to da se jorkširski terijer ne linja i da neće ostavljati dlake svuda po stanu. Ipak, imajte na umu da su ovi psi jako osetljivi na hladnoću i da im najviše prija boravak u toploj prostoriji. Zbog svoje male veličine i blagog karaktera, jako su praktični i možete ih voditi svuda sa sobom, čak i na daleka putovanja. Oni će se lako prilagoditi svakoj situaciji i sredini. U slučaju putovanja, možete nabaviti takozvane transportere, koji se prodaju u Pet centru. Ovi psi vole da borave u tim transporterima čak i kada nisu na putu. Oni tu često spavaju, jer tu se osećaju zaštićenim i sigurnim. Pored toga, jorkširski terijer voli društvo i potrebno mu je dosta pažnje. Takođe, neophodne su redovne šetnje. On može prepešačiti bez problema i više od 10 km.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-182\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Jorksirski-terijer-mali-veseljak-2.jpg\" alt=\"Jorksirski terijer - mali veseljak 2\" width=\"500\" height=\"333\" />\r\n\r\nPotrebno je svakodnevno održavanje dlake, odnosno njeno četkanje, kupanje i šišanje, naročito ako se psi spremaju za izložbu. Ako psi idu na izložbu, onda se posebno mora voditi računa o kvalitetu i boji njihove dlake. Potrebno je pažljivo i redovno češljati dlaku i na glavi je vezivati u repić po potrebi. Takođe, za svrhe izložbe, potrebno je često i ostale dlake na telu vezivati svilenim papirićima ili u najlon, da bi se na taj način očuvala dužina i kvalitet dlake. Pre vezivanja u papir ili najlon potrebno je dlake nauljiti uljem koje je napravljeno specijalno za te svrhe i ulje se mora ispirati jednom nedeljno. Jorkširskog terijera je potrebno kupati specijalnim šamponima. Ne preporučuje se da koristite uobičajene šampone za ljude, iako je njihova dlaka slična ljudskoj. Ovi psi imaju drugačiju pH vrednost kože pa upotrebom standardnih šampona može doći do iritacije kože i do njenog preteranog sušenja. Imajte na umu i to da dlaku ovih pasa nikada ne treba češljati dok je skroz suva jer se na taj način može oštetiti. Dlake u ušima je potrebno šišati svake 2-3 nedelje, a potrebno je čistiti i usnu šupljinu posebnim losionima koje će vam preporučiti veterinar.\r\n\r\nDobra stvar je da ovi psi nemaju neprijatan miris kada su mokri, kao što ima većina ostalih pasa. Ljudi skloni alergijama neće imati problema ako ovog psa imaju u svojoj kući.\r\n\r\nŠto se tiče zdravstvenog stanja, jorkširski terijer može da oboli od bronhitisa i problema sa zubima, a može doživeti i paralizu ekstremiteta. Pošto su jako aktivni i živahni, oni dosta skaču i može se desiti da tako polome svoje male i krhke kosti. Takođe, imaju jako osetljiv grkljan i ako se previše uzbude ili ako ih vučete na povocu oni mogu da počnu da kašlju. Kada je ishrana u pitanju, ove pse treba hraniti isključivo premijum suvom hranom, da bi se održalo zdravlje usne šupljine i koštanog sistema. Jorkširski terijer u proseku živi 10-15 godina, mada ekstremno patuljasti primerci imaju nešto kraći životni vek.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nOvom prilikom pozivamo odgajivačnice ove rase da nas kontaktiraju i da nam pošalju svoju ponudu kako bi mogli ovde da je predstavimo da bi potencijalni kupci lakše mogli da dodju do svog željenog psa.', 'Jorkširski terijer - mali veseljak', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '180-revision-v1', '', '', '2015-10-11 18:12:59', '2015-10-11 18:12:59', '', 180, 'https://www.zivotinjice.com/180-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(184, 1, '2015-10-11 18:33:45', '2015-10-11 18:33:45', 'Iako mnogi smatraju da su mačke tvrdoglave i da ništa ne mogu naučiti, to nije tačno. One itekako mogu da se dresiraju i da postanu poslušne. Vlasnici mačaka se suočavaju sa raznim situacijama kada je u pitanju dresiranje mačaka. Pre nego što počnete sa dresurom, razmislite šta je to što želite da mačka nauči i kako ćete je navesti da to učini.\r\n\r\nTakođe, razmislite i o tome kako da nagradite mačku nakon izvršenog zadatka. Kod vaspitanja mačke, ali i bilo kog drugog kućnog ljubimca, veoma je važna i doslednost, odnosno da ne odustajete. Imajte na umu da mačku ne možete dresirati za 10 minuta. U nastavku slede neki saveti i trikovi koji će vam pomoći da lako i pravilno dresirate vašu mačku.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-185\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Kako-dresirati-i-vaspitati-macku.jpg\" alt=\"Kako dresirati i vaspitati macku\" width=\"512\" height=\"349\" />\r\n\r\n<strong>Nemojte kažnjavati mačku.</strong> Od ključnog značaja je da vašu mačku ne kažnjavate, čak i ako ne izvrši neku komandu ili je izvrši loše. Za razliku od pasa, kod kojih kažnjavanje može da pomogne u promeni ponašanja, kod mačaka je situacija drugačija. One će nakon kazne malo da predu, ali će nakon toga nastaviti sa starim ponašanjem.\r\n\r\n<strong>Ne udarajte mačku.</strong> Fizičko kažnjavanje takođe nije dozvoljeno kada su u pitanju mačke. Telo mačke je nežno i ne trpi udarce. Nađite drugu metodu i nadmudrite vašu mačku na pravi način.\r\n\r\n<strong>Nagradite mačku.</strong> Preporučuje se da mačku nagradite svaki put kada vidite da se dobro ponaša, na primer kada koristi kutiju sa peskom za nuždu ili kada oštri kandže pomoću grebalice. Zato uvek pri ruci imajte omiljenu poslasticu vaše mačke i verujte da će ovaj princip delovati.\r\n\r\n<strong>Nabavite igračke za mačku.</strong> Potrudite se da uvek imate dovoljno igračaka za vašu mačku, jer one su nekada nemirne samo zato što im je dosadno. Ako je zabavite na pravi način, uspećete bar malo da je ukrotite. Takođe, ostavite joj igračke na vidiku i kada niste kod kuće, jer u suprotnom ona može početi da uništava ostale stvari po kući.\r\n\r\n<strong>Dunite mački u lice</strong>. Ovo je još jedan mali trik koji može biti od pomoći. Ako vam se mačka unese u lice, a vi želite da je držite na distanci, samo dunite. Ovo će je preplašiti i neće vam više smetati.\r\n\r\n<strong>Pripremite bočicu vode sa prskalicom</strong>. Ponekad možete zaustaviti loše ponašanje mačke tako što ćete je poprskati u oči onda kada počne loše da se ponaša. Ona će na taj način shvatiti da to više ne sme da radi.\r\n\r\n<strong>Prekinite borbu mačaka.</strong> Ako imate više mačaka može doći do međusobne borbe oko teritorije. Tada mačku koja je izvršila napad poprskajte vodom, a mačku koja je bila napadnuta nagradite.\r\n\r\n<strong>Provodite što više vremena sa mačkom. </strong>Potrudite se da što više vremena provodite sa vašom macom, jer tako ćete bolje moći da komunicirate sa njom i da je bolje upoznate. Na taj način, moći ćete da pročitate njene misli i da znate koji je njen sledeći potez, odnosno znaćete kada se sprema da uradi nešto loše. Isto tako, i mačka će znati da vi ne odobravate neko njeno ponašanje, na osnovu vašeg pogleda i govora tela.', 'Kako dresirati i vaspitati mačku', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'kako-dresirati-i-vaspitati-macku', '', '', '2015-10-11 18:33:45', '2015-10-11 18:33:45', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=184', 0, 'post', '', 0),
(185, 1, '2015-10-11 18:33:20', '2015-10-11 18:33:20', '', 'Kako dresirati i vaspitati macku', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'kako-dresirati-i-vaspitati-macku', '', '', '2015-10-11 18:33:20', '2015-10-11 18:33:20', '', 184, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Kako-dresirati-i-vaspitati-macku.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(186, 1, '2015-10-11 18:33:45', '2015-10-11 18:33:45', 'Iako mnogi smatraju da su mačke tvrdoglave i da ništa ne mogu naučiti, to nije tačno. One itekako mogu da se dresiraju i da postanu poslušne. Vlasnici mačaka se suočavaju sa raznim situacijama kada je u pitanju dresiranje mačaka. Pre nego što počnete sa dresurom, razmislite šta je to što želite da mačka nauči i kako ćete je navesti da to učini.\r\n\r\nTakođe, razmislite i o tome kako da nagradite mačku nakon izvršenog zadatka. Kod vaspitanja mačke, ali i bilo kog drugog kućnog ljubimca, veoma je važna i doslednost, odnosno da ne odustajete. Imajte na umu da mačku ne možete dresirati za 10 minuta. U nastavku slede neki saveti i trikovi koji će vam pomoći da lako i pravilno dresirate vašu mačku.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-185\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Kako-dresirati-i-vaspitati-macku.jpg\" alt=\"Kako dresirati i vaspitati macku\" width=\"512\" height=\"349\" />\r\n\r\n<strong>Nemojte kažnjavati mačku.</strong> Od ključnog značaja je da vašu mačku ne kažnjavate, čak i ako ne izvrši neku komandu ili je izvrši loše. Za razliku od pasa, kod kojih kažnjavanje može da pomogne u promeni ponašanja, kod mačaka je situacija drugačija. One će nakon kazne malo da predu, ali će nakon toga nastaviti sa starim ponašanjem.\r\n\r\n<strong>Ne udarajte mačku.</strong> Fizičko kažnjavanje takođe nije dozvoljeno kada su u pitanju mačke. Telo mačke je nežno i ne trpi udarce. Nađite drugu metodu i nadmudrite vašu mačku na pravi način.\r\n\r\n<strong>Nagradite mačku.</strong> Preporučuje se da mačku nagradite svaki put kada vidite da se dobro ponaša, na primer kada koristi kutiju sa peskom za nuždu ili kada oštri kandže pomoću grebalice. Zato uvek pri ruci imajte omiljenu poslasticu vaše mačke i verujte da će ovaj princip delovati.\r\n\r\n<strong>Nabavite igračke za mačku.</strong> Potrudite se da uvek imate dovoljno igračaka za vašu mačku, jer one su nekada nemirne samo zato što im je dosadno. Ako je zabavite na pravi način, uspećete bar malo da je ukrotite. Takođe, ostavite joj igračke na vidiku i kada niste kod kuće, jer u suprotnom ona može početi da uništava ostale stvari po kući.\r\n\r\n<strong>Dunite mački u lice</strong>. Ovo je još jedan mali trik koji može biti od pomoći. Ako vam se mačka unese u lice, a vi želite da je držite na distanci, samo dunite. Ovo će je preplašiti i neće vam više smetati.\r\n\r\n<strong>Pripremite bočicu vode sa prskalicom</strong>. Ponekad možete zaustaviti loše ponašanje mačke tako što ćete je poprskati u oči onda kada počne loše da se ponaša. Ona će na taj način shvatiti da to više ne sme da radi.\r\n\r\n<strong>Prekinite borbu mačaka.</strong> Ako imate više mačaka može doći do međusobne borbe oko teritorije. Tada mačku koja je izvršila napad poprskajte vodom, a mačku koja je bila napadnuta nagradite.\r\n\r\n<strong>Provodite što više vremena sa mačkom. </strong>Potrudite se da što više vremena provodite sa vašom macom, jer tako ćete bolje moći da komunicirate sa njom i da je bolje upoznate. Na taj način, moći ćete da pročitate njene misli i da znate koji je njen sledeći potez, odnosno znaćete kada se sprema da uradi nešto loše. Isto tako, i mačka će znati da vi ne odobravate neko njeno ponašanje, na osnovu vašeg pogleda i govora tela.', 'Kako dresirati i vaspitati mačku', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '184-revision-v1', '', '', '2015-10-11 18:33:45', '2015-10-11 18:33:45', '', 184, 'https://www.zivotinjice.com/184-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(188, 1, '2015-10-12 05:34:44', '2015-10-12 05:34:44', 'Sibirski haski (<em>Siberian Husky</em>) je pas veoma privlačnog izgleda, mirnog temperamenta i velike izdržljivosti i energije. Iako se u prošlosti koristio za vuču, sibirski haski je danas jedan od omiljenih kućnih ljubimaca.\r\n\r\nU nastavku teksta ćemo reći nešto detaljnije o ovom psu, o njegovom izgledu i temperamentu, o poreklu i o načinu održavanja i nege. Na osnovu toga biće vam lakše da odlučite da li je sibirski haski pravi ljubimac za vas i vašu porodicu.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nKao što mu i samo ime kaže, sibirski haski potiče iz Sibira, tačnije iz oblasti oko reke Kolime u severnom Sibiru. Sibirski haski pripada porodici nordijskih pasa i špiceva i blizak je rođak aljaskog malamuta i samojeda. Ovu rasu stvorio je još pre oko 2000 godina narod sličan Eskimima, po imenu Čukči. Još od davnina se koristi kao radni pas i pas za vuču. On može da vuče veliki teret na veoma niskim temperaturama i naviknut je na veoma teške životne uslove. Da bi se dobili psi za vuču sa što boljim sposobnostima, obavljena su brojna ukrštanja. U 20. veku sibirski haski je postao popularan u celom svetu. Godine 1909. sibirski haski je doveden u Kanadu gde je učestvovao na trkama saonica. U velikoj trci na Aljasci prvi put su prikazani svi kvaliteti brzog i okretnog sibirskog haskija.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-189\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije.jpg\" alt=\"Sibirski haski - snalazljiv pas velike energije\" width=\"645\" height=\"430\" />\r\n\r\nU kanadskom govoru se i danas koristi reč <em>husky</em>, koja znači ,,promukao”, da označi sve pse promuklog glasa koji vuku saonice. Ipak, zvanično se to ime danas koristi samo za sibirskog haskija. Godine 1930. Američki štenarski klub je priznao haskija kao rasu, a sredinom pedesetih godina 20. veka ovi psi su preneti i u Evropu, gde su takođe stekli veliku popularnost.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nSibirski haski je najmanji i najlakši, ali ipak najbrži nordijski pas. Ovo je pas srednje veličine i snažne građe koji po izgledu veoma podseća na vuka. Brz je i okretan, a pošto se mnogo kreće nikada nije previše težak. Ovaj pas ima dobro razvijenu muskulaturu i u dobroj je kondiciji. Kreće se prirodno, elegantno i laganim korakom. Prosečna težina sibirskog haskija je od 16 do 27 kg, dok je visina negde do oko 60 cm. Ženke su uvek malo sitnije i lakše od mužjaka. Ženke su uvek savršeno građene i skladne, a mužjaci nikada ne deluju prosečno. Grudni koš ovog psa je snažan i dubok, a noge mišićave. Leđa su prava i čvrsta, a slabine snažne i zaobljene. Vrat mu je lepo oblikovan i srednje dužine. Glava sibirskog haskija je proprocionalna ostatku tela, klinastog je oblika i blago je zaobljena. Lobanja i njuška su mu dosta išarane. Njuška je srednje širine i postepeno se sužava ka vrhu. Oči su mu prodorno smeđe ili plave, a nekada se može desiti i da jedno oko bude smeđe a drugo plavo. Uvek su više cenjeni oni psi sa plavim očima. Pogled sibirskog haskija je prijateljski, veseo i dobrodušan. Oči su bademastog oblika i blago iskošene. Uši su mu trouglastog oblika i srednje su veličine, a sa unutrašnje strane su obložene gustom dlakom. Visoko su postavljene i uspravne, a vrhovi su im blago zaobljeni. Rep sibirskog haskija je bujan i u obliku srpa onda kada je pas na oprezu, a kada odmara ili kada radi rep mu je spušten. Guste dlake na repu asociraju na nordijsko poreklo ovog psa.\r\n\r\nSibirski haski ima dvostruko krzno, koje ga štiti od hladnih sibirskih zima i temperatura koje idu čak i do -60 stepeni. Što se boje tiče, dlaka sibirskog haskija može biti crna, bela, siva ili riđa. Međutim, šape, noge, vrh repa i deo lica su uvek bele boje. Brojne šare ukrašavaju glavu poput maske u vidu kape ili naočara. Šape, koje su tipične za pse iz hladnih predela, imaju jastučiće i dlake između prstiju. Šape su srednje veličine i ovalnog oblika.\r\n\r\nOno što nije poželjno i što privlači negativne poene jeste ako je glava suviše teška, ako je dlaka gruba, ako su uši prevelike i labave, a oči previše iskošene, ako nema poddlake i ako je građa suviše nežna.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nOsim svojom lepotom, sibirski haski danas sve više osvaja ljude svojom inteligencijom i veselom naravi. Veoma je tolerantan na dečje igrice i odlično se slaže sa decom. Zato se često preporučuje i porodicama koje imaju malu decu. U prošlosti su ovi psi čak stavljani na spavanje zajedno sa malom decom, kako bi ih ugrejali. Ipak, ne preporučuje se da se dete ostavlja samo sa ovim psom, pa izbegavajte da poklanjate štene haskija detetu za rođendan, ma koliko se haski činio sladak i dobrodušan.\r\n\r\nSibirski haski je pun energije i potrebno mu je dosta fizičke aktivnosti. On mora što više da bude u pokretu, tako da su svakodnevne šetnje i trčkaranje po dvorištu od ključnog značaja. Ako nema odgovarajuće uslove, haski počinje da se ponaša destruktivno. Po prirodi je tih ali nekada se može desiti i da zavija. Prema strancima je druželjubiv i gotovo nikada ne pokazuje agresiju. Zato ovaj pas nije pogodan da bude pas čuvar. Ipak, od malena ga treba naviknuti na prisustvo drugih pasa i ostalih kućnih ljubimaca. Ako ga socijalizujete još u ranom uzrastu, onda kasnije šetnje parkom neće biti nikaav problem.\r\n\r\nOvaj pas je jako inteligentan. Brzo uči nove komande i nove trikove i uvek je spreman za akciju. Međutim, ono što ga odlikuje je i njegov čvrst karakter. Naime, ovaj pas će nekoliko puta da razmisli pre nego što odluči da izvrši određenu komandu svog gospodara. Ponekad čak i neće da izvrši datu komandu, ako proceni da to za njega nije dobro. Vlasnik mora imati strpljenja kada je u pitanju ovaj pas. Najbolje je da počnete sa obukom još od ranog uzrasta i da ga postepeno socijalizujete. Sibirski haski je privržen i odan svom vlasniku i zahteva mnogo pažnje i ljubavi. Poslušan je, mio i veoma prijatan pas za društvo.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-large wp-image-190\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije-2-1024x640.jpg\" alt=\"Sibirski haski - snalazljiv pas velike energije 2\" width=\"665\" height=\"416\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nPošto je već rečeno da je sibirskom haskiju potrebno mnogo kretanja, život u stanu bi za njega bio pravo mučenje. Ako nema dovoljno prostora za kretanje, ovaj pas može postati nervozan i napraviti štetu u stanu. Može se desiti da grize nameštaj ili da ošteti ostale predmete. Zbog toga se dešava da vlasnici vezuju svog haskija na lanac ili da ga zatvore u boks. Nekada ga čak izbace i na ulicu, jer shvate da on zahteva previše brige i odricanja. Međutim, haski ne voli da bude odvojen od svog vlasnika i od njegove porodice. U najmanju ruku, da biste omogućili lagodan život vašem haskiju potrebno je da imate malo veće dvorište gde će on moći da se igra. Takođe, dvorište mora biti ograđeno, jer ako vaš pas otrči recimo za nekom drugom životinjom van dvorišta, kasnije će se teško vratiti u njega. Takođe, ovaj pas nije stvoren za život u gradu. Dakle, kada zadovolji svoju dnevnu potrebu za kretanjem, kada se istrči i umori, pas postaje umiljat i nežan u ostatku dana.\r\n\r\nKrzno sibirskog haskija zahteva dosta nege i redovno održavanje. Preporučuje se da ga češljate metalnim češljem u sezoni linjanja. Linjanje je kod sibirskog haskija povezano sa klimatskim uslovima i javlja se 2-3 puta godišnje i traje oko 10 dana.  Sibirski haski ostavlja dosta dlaka po stanu, ali još nije zabeleženo da je bilo ko alergičan na dlaku ovog psa. Takođe, sibirski haski nema specifičan miris kao neki drugi psi. Kupanje ne mora da bude često, jer haski se sam čisti. Imajte na umu da teško podnosi vrućine i zato tada obratite posebnu pažnju na njegovu negu. Što se šišanja tiče, dozvoljeno je da se poravnaju brkovi i dlaka između prstiju i jastučića, a skraćivanje dlake na ostalim delovima tela se strogo kažnjava. Ova rasa je generalno veoma zdrava i otporna na različite bolesti. Prosečni životni vek sibirskog haskija je od 11 do 15 godina.\r\n\r\nZanimljiva činjenica je da je sibirski haski veoma sličan vukovima koji se pojavljuju u filmovima ,,Sumrak saga” ili u serijalu ,,Igre prestola”, pa je zbog toga postao veoma popularan. Međutim, dešava se da vlasnici ubrzo shvate zahtevnost ove rase i onda ovi psi bivaju izbačeni na ulicu. Pre nego što se odlučite da nabavite sibirskog haskija za svog kućnog ljubimca, imajte na umu da ova rasa zahteva mnogo truda, rada, vremena i kretanja. Međutim, ako ste spremni da sve ovo obezbedite vašem haskiju i da mu se u potpunosti posvetite još od malena, dobićete vernog i odanog prijatelja za narednih 10 do 15 godina, koliko traje prosečan vek sibirskog haskija. Idealan vlasnik za sibirskog haskija mora biti aktivan, strpljiv i imati jak karakter.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUkoliko gajite sibirskog haskija, kontaktirajte nas i pošaljite nam vašu ponudu kako bi je mogli ovde predstaviti da potencijalni kupci mogu lakše da nadju psa za sebe.', 'Sibirski haski - snalažljiv pas velike energije', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije', '', '', '2015-10-11 18:39:12', '2015-10-11 18:39:12', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=188', 0, 'post', '', 0),
(189, 1, '2015-10-11 18:38:02', '2015-10-11 18:38:02', '', 'Sibirski haski - snalazljiv pas velike energije', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije', '', '', '2015-10-11 18:38:02', '2015-10-11 18:38:02', '', 188, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(190, 1, '2015-10-11 18:38:57', '2015-10-11 18:38:57', '', 'Sibirski haski - snalazljiv pas velike energije 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije-2', '', '', '2015-10-11 18:38:57', '2015-10-11 18:38:57', '', 188, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(191, 1, '2015-10-11 18:39:12', '2015-10-11 18:39:12', 'Sibirski haski (<em>Siberian Husky</em>) je pas veoma privlačnog izgleda, mirnog temperamenta i velike izdržljivosti i energije. Iako se u prošlosti koristio za vuču, sibirski haski je danas jedan od omiljenih kućnih ljubimaca.\r\n\r\nU nastavku teksta ćemo reći nešto detaljnije o ovom psu, o njegovom izgledu i temperamentu, o poreklu i o načinu održavanja i nege. Na osnovu toga biće vam lakše da odlučite da li je sibirski haski pravi ljubimac za vas i vašu porodicu.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nKao što mu i samo ime kaže, sibirski haski potiče iz Sibira, tačnije iz oblasti oko reke Kolime u severnom Sibiru. Sibirski haski pripada porodici nordijskih pasa i špiceva i blizak je rođak aljaskog malamuta i samojeda. Ovu rasu stvorio je još pre oko 2000 godina narod sličan Eskimima, po imenu Čukči. Još od davnina se koristi kao radni pas i pas za vuču. On može da vuče veliki teret na veoma niskim temperaturama i naviknut je na veoma teške životne uslove. Da bi se dobili psi za vuču sa što boljim sposobnostima, obavljena su brojna ukrštanja. U 20. veku sibirski haski je postao popularan u celom svetu. Godine 1909. sibirski haski je doveden u Kanadu gde je učestvovao na trkama saonica. U velikoj trci na Aljasci prvi put su prikazani svi kvaliteti brzog i okretnog sibirskog haskija.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-189\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije.jpg\" alt=\"Sibirski haski - snalazljiv pas velike energije\" width=\"645\" height=\"430\" />\r\n\r\nU kanadskom govoru se i danas koristi reč <em>husky</em>, koja znači ,,promukao”, da označi sve pse promuklog glasa koji vuku saonice. Ipak, zvanično se to ime danas koristi samo za sibirskog haskija. Godine 1930. Američki štenarski klub je priznao haskija kao rasu, a sredinom pedesetih godina 20. veka ovi psi su preneti i u Evropu, gde su takođe stekli veliku popularnost.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nSibirski haski je najmanji i najlakši, ali ipak najbrži nordijski pas. Ovo je pas srednje veličine i snažne građe koji po izgledu veoma podseća na vuka. Brz je i okretan, a pošto se mnogo kreće nikada nije previše težak. Ovaj pas ima dobro razvijenu muskulaturu i u dobroj je kondiciji. Kreće se prirodno, elegantno i laganim korakom. Prosečna težina sibirskog haskija je od 16 do 27 kg, dok je visina negde do oko 60 cm. Ženke su uvek malo sitnije i lakše od mužjaka. Ženke su uvek savršeno građene i skladne, a mužjaci nikada ne deluju prosečno. Grudni koš ovog psa je snažan i dubok, a noge mišićave. Leđa su prava i čvrsta, a slabine snažne i zaobljene. Vrat mu je lepo oblikovan i srednje dužine. Glava sibirskog haskija je proprocionalna ostatku tela, klinastog je oblika i blago je zaobljena. Lobanja i njuška su mu dosta išarane. Njuška je srednje širine i postepeno se sužava ka vrhu. Oči su mu prodorno smeđe ili plave, a nekada se može desiti i da jedno oko bude smeđe a drugo plavo. Uvek su više cenjeni oni psi sa plavim očima. Pogled sibirskog haskija je prijateljski, veseo i dobrodušan. Oči su bademastog oblika i blago iskošene. Uši su mu trouglastog oblika i srednje su veličine, a sa unutrašnje strane su obložene gustom dlakom. Visoko su postavljene i uspravne, a vrhovi su im blago zaobljeni. Rep sibirskog haskija je bujan i u obliku srpa onda kada je pas na oprezu, a kada odmara ili kada radi rep mu je spušten. Guste dlake na repu asociraju na nordijsko poreklo ovog psa.\r\n\r\nSibirski haski ima dvostruko krzno, koje ga štiti od hladnih sibirskih zima i temperatura koje idu čak i do -60 stepeni. Što se boje tiče, dlaka sibirskog haskija može biti crna, bela, siva ili riđa. Međutim, šape, noge, vrh repa i deo lica su uvek bele boje. Brojne šare ukrašavaju glavu poput maske u vidu kape ili naočara. Šape, koje su tipične za pse iz hladnih predela, imaju jastučiće i dlake između prstiju. Šape su srednje veličine i ovalnog oblika.\r\n\r\nOno što nije poželjno i što privlači negativne poene jeste ako je glava suviše teška, ako je dlaka gruba, ako su uši prevelike i labave, a oči previše iskošene, ako nema poddlake i ako je građa suviše nežna.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nOsim svojom lepotom, sibirski haski danas sve više osvaja ljude svojom inteligencijom i veselom naravi. Veoma je tolerantan na dečje igrice i odlično se slaže sa decom. Zato se često preporučuje i porodicama koje imaju malu decu. U prošlosti su ovi psi čak stavljani na spavanje zajedno sa malom decom, kako bi ih ugrejali. Ipak, ne preporučuje se da se dete ostavlja samo sa ovim psom, pa izbegavajte da poklanjate štene haskija detetu za rođendan, ma koliko se haski činio sladak i dobrodušan.\r\n\r\nSibirski haski je pun energije i potrebno mu je dosta fizičke aktivnosti. On mora što više da bude u pokretu, tako da su svakodnevne šetnje i trčkaranje po dvorištu od ključnog značaja. Ako nema odgovarajuće uslove, haski počinje da se ponaša destruktivno. Po prirodi je tih ali nekada se može desiti i da zavija. Prema strancima je druželjubiv i gotovo nikada ne pokazuje agresiju. Zato ovaj pas nije pogodan da bude pas čuvar. Ipak, od malena ga treba naviknuti na prisustvo drugih pasa i ostalih kućnih ljubimaca. Ako ga socijalizujete još u ranom uzrastu, onda kasnije šetnje parkom neće biti nikaav problem.\r\n\r\nOvaj pas je jako inteligentan. Brzo uči nove komande i nove trikove i uvek je spreman za akciju. Međutim, ono što ga odlikuje je i njegov čvrst karakter. Naime, ovaj pas će nekoliko puta da razmisli pre nego što odluči da izvrši određenu komandu svog gospodara. Ponekad čak i neće da izvrši datu komandu, ako proceni da to za njega nije dobro. Vlasnik mora imati strpljenja kada je u pitanju ovaj pas. Najbolje je da počnete sa obukom još od ranog uzrasta i da ga postepeno socijalizujete. Sibirski haski je privržen i odan svom vlasniku i zahteva mnogo pažnje i ljubavi. Poslušan je, mio i veoma prijatan pas za društvo.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-large wp-image-190\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sibirski-haski-snalazljiv-pas-velike-energije-2-1024x640.jpg\" alt=\"Sibirski haski - snalazljiv pas velike energije 2\" width=\"665\" height=\"416\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nPošto je već rečeno da je sibirskom haskiju potrebno mnogo kretanja, život u stanu bi za njega bio pravo mučenje. Ako nema dovoljno prostora za kretanje, ovaj pas može postati nervozan i napraviti štetu u stanu. Može se desiti da grize nameštaj ili da ošteti ostale predmete. Zbog toga se dešava da vlasnici vezuju svog haskija na lanac ili da ga zatvore u boks. Nekada ga čak izbace i na ulicu, jer shvate da on zahteva previše brige i odricanja. Međutim, haski ne voli da bude odvojen od svog vlasnika i od njegove porodice. U najmanju ruku, da biste omogućili lagodan život vašem haskiju potrebno je da imate malo veće dvorište gde će on moći da se igra. Takođe, dvorište mora biti ograđeno, jer ako vaš pas otrči recimo za nekom drugom životinjom van dvorišta, kasnije će se teško vratiti u njega. Takođe, ovaj pas nije stvoren za život u gradu. Dakle, kada zadovolji svoju dnevnu potrebu za kretanjem, kada se istrči i umori, pas postaje umiljat i nežan u ostatku dana.\r\n\r\nKrzno sibirskog haskija zahteva dosta nege i redovno održavanje. Preporučuje se da ga češljate metalnim češljem u sezoni linjanja. Linjanje je kod sibirskog haskija povezano sa klimatskim uslovima i javlja se 2-3 puta godišnje i traje oko 10 dana.  Sibirski haski ostavlja dosta dlaka po stanu, ali još nije zabeleženo da je bilo ko alergičan na dlaku ovog psa. Takođe, sibirski haski nema specifičan miris kao neki drugi psi. Kupanje ne mora da bude često, jer haski se sam čisti. Imajte na umu da teško podnosi vrućine i zato tada obratite posebnu pažnju na njegovu negu. Što se šišanja tiče, dozvoljeno je da se poravnaju brkovi i dlaka između prstiju i jastučića, a skraćivanje dlake na ostalim delovima tela se strogo kažnjava. Ova rasa je generalno veoma zdrava i otporna na različite bolesti. Prosečni životni vek sibirskog haskija je od 11 do 15 godina.\r\n\r\nZanimljiva činjenica je da je sibirski haski veoma sličan vukovima koji se pojavljuju u filmovima ,,Sumrak saga” ili u serijalu ,,Igre prestola”, pa je zbog toga postao veoma popularan. Međutim, dešava se da vlasnici ubrzo shvate zahtevnost ove rase i onda ovi psi bivaju izbačeni na ulicu. Pre nego što se odlučite da nabavite sibirskog haskija za svog kućnog ljubimca, imajte na umu da ova rasa zahteva mnogo truda, rada, vremena i kretanja. Međutim, ako ste spremni da sve ovo obezbedite vašem haskiju i da mu se u potpunosti posvetite još od malena, dobićete vernog i odanog prijatelja za narednih 10 do 15 godina, koliko traje prosečan vek sibirskog haskija. Idealan vlasnik za sibirskog haskija mora biti aktivan, strpljiv i imati jak karakter.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUkoliko gajite sibirskog haskija, kontaktirajte nas i pošaljite nam vašu ponudu kako bi je mogli ovde predstaviti da potencijalni kupci mogu lakše da nadju psa za sebe.', 'Sibirski haski - snalažljiv pas velike energije', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '188-revision-v1', '', '', '2015-10-11 18:39:12', '2015-10-11 18:39:12', '', 188, 'https://www.zivotinjice.com/188-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(192, 1, '2015-10-13 08:40:39', '2015-10-13 08:40:39', 'Belgijski ovčar (<em>Berger belage</em>) je inteligentan pas izuzetnog njuha, koji se lako obučava i izaziva poštovanje. Danas je jedan od omiljenih kućnih ljubimaca koji osvaja svojom lepotom, umiljatošću i dostojanstvenim stavom.\r\n\r\nU nastavku možete pročitati nešto više o poreklu ovog psa, njegovim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu nege i održavanja.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nKao što i samo ime kaže, belgijski ovčar vodi poreklo iz Belgije, još od davne 1800. godine. Dok jedni smatraju da belgijski ovčar potiče od pastirskih pasa iz Centralne Evrope, drugi smatraju da je nastao ukrštanjem lokalnih mastifa i lovaca na jelene. U početku je belgijski ovčar bio pravi radni pas i mogao se videti na gravirama tog doba, na habsburškim i burgonjskim dvorovima. Godine 1885. su počele selekcije autohtonih ovčarskih pasa, a 1891. godine je osnovan Klub belgijskog ovčara. Godine 1898. belgijski ovčar koji je imao dugu i crnu dlaku nazvan je grenendal, po istoimenom dvorcu njegovog glavnog uzgajivača. Istovremeno, riđi belgijski ovčar koji je imao grubu dlaku nazvan je lakenoa, po kraljevskom dvorcu Laeken, a kasnije i malinoa, po uzgajivaču iz oblasti Malines.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-193\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas.jpg\" alt=\"Belgijski ovcar - plemenit i vredan pas\" width=\"630\" height=\"360\" />\r\n\r\nDanas postoji jasna razlika između četiri tipa belgijskog ovčara. To su malinoa (belgijski kratkodlaki ovčar), grenendal (belgijski dugodlaki crni ovčar), tervueren (belgijski dugodlaki ovčar) i lakenoa (belgijski oštrodlaki ovčar). Svi oni su sjajni radni psi, a međusobno se razlikuju po boji, dužini i kvalitetu dlake. Dok se ova 4 varijeteta negde priznaju kao 4 različite rase, u Velikoj Britaniji su sva četiri varijeteta priznata kao jedna rasa, dok Amerika priznaje tri različite rase belgijskog ovčara.\r\n\r\nTek 1920. godine određen je standard za belgijskog ovčara. Naime, pre nekoliko decenija u Francuskoj je izvedena selekcija belgijskih ovčara. Belgijski ovčar se dugo koristio kao pratilac belgijskih carinika i onih koji su švercovali duvan između Francuske i Belgije.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBelgijski ovčar je skladne građe i srazmernih proporcija. Telo mu je u obliku kvadrata, a građen je tako da može da odoli raznim vremenskim nepogodama i klimatskim promenama koje su karakteristične za Belgiju. Ima široka i mišićava leđa, a noge su mu čvrste i uspravne. On hoda sa lakoćom, živahno i bez zamaranja. Rep belgijskog ovčara je spušten i gust. Glava mu je duguljasta, a oči tamne. Uši ovog psa su prave i trouglaste i na najmanji znak za uzbunu one se usmeravaju ka napred. Belgijski ovčar odaje utisak elegancije, čvrstine i odlučnog stava.\r\n\r\nMužjaci su visoki u proseku oko 65 cm, a teški do 30 kg. Ženke su nešto manje visine i težine, odnosno one mogu biti visine oko 60 cm, a težine od 20 do 25 kg.\r\n\r\nBoja dlake se razlikuje u zavisnosti od podvrste. Važno je znati da sve rase osim grenendala imaju prepoznatljivu crnu masku. Grenendal ima dugu i crnu dlaku, uz male šare na prstima i na prsima. Dlaka tervuerena je riđa i duga, sa crnim šarama. Malinoa ima riđu kratku dlaku, takođe sa crnim šarama, a prednji deo glave je prekriven crnom maskom. Kod lakenoe dlaka je riđa i grublja i prošarana tragovima crne boje na repu i na njušci.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nGlavne karakteristike ove rase su inteligencija, pokornost, vernost, pažnja, poslušnost, snaga, nezahtevnost, brzina i otpornost. Belgijski ovčar je energičan i živahnog temperamenta i sa radošću obavlja sve što se traži od njega.  Belgijski ovčar je veoma privržen i odan svom gospodaru. On obožava decu i rado se igra sa njima. Tolerantan je i na grublje dečje igrice, pa se preporučuje i porodicama sa malom decom. Bitno je samo da ove pse od ranog uzrasta naviknete na decu, ali i na prisustvo drugih kućnih ljubimaca. Jako je emotivan i ne voli grubost. Međutim, vodite računa kada belgijskog ovčara upoznajete sa drugim psima, jer u tim slučajevima ponekad mogu iskazati agresivnost. Ovaj pas prema strancima takođe može biti nepoverljiv i čim oseti da je njegov vlasnik u opasnosti on će stati u njegovu zaštitu. On ima urođeni zaštitnički instinkt i to ga čini idealnim za čuvanje doma ili objekata. Ono što je važno jeste da se ovaj pas oseti kao deo porodice. Dakle, pogrešno je da ga držite samog u dvorištu u kućici za pse. Dobro je da prve mesece života štene provodi u kući pored vlasnika, jer će ih to zbližiti i olakšaće kasniji rad.\r\n\r\nBelgijski ovčar treba da ima iskusnog i strogog vlasnika, koji će mu pokazati ko je glavni. Ipak, ne smete biti grubi prema njemu jer u tom slučaju on će biti neposlušan i neće hteti da izvršava komande. Vlasnik odmalena treba svom psu da pokaže osnovna pravila ponašanja, da bi ga na pravi način dresirao. Ako je belgijski ovčar u prijateljskom okruženju, potpuno se posvećuje svom vlasniku. Ono što je važno jeste da se ovaj pas teško navikava na promenu gazde.\r\n\r\nBelgijski ovčar je veoma aktivan i uvek voli nešto da radi. Ovaj pas ima visok nivo inteligencije i zahvaljujući tome, on će sebi uvek naći neki zadatak. Belgijskom ovčaru je potrebno što više šetnje i treninga. Omiljene aktivnosti su mu sakupljanje stoke, igranje, trčanje i nošenje igračaka ili grana u ustima. Belgijski ovčar se koristi u različite svrhe. On se koristi za zaštitu ljudi i imovine i za pomoć ljudima sa invaliditetom. Pošto ima sposobnost da veoma lako otkriva tragove, belgijski ovčar može da se koristi kao spasilac u raznim nesrećama. Koristi se i kao pomoć u policiji, za nalaženje narkotika i eksplozivnih naprava. Belgijski ovčar je dobar pas čuvar i ima izuzetno dobre reflekse.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-194\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas-2-e1444588988780.jpg\" alt=\"Belgijski ovcar - plemenit i vredan pas 2\" width=\"668\" height=\"447\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nŠto se tiče nege i održavanja, belgijski ovčar je rasa koja nema nikakvih zahteva. Dlaka belgijskog ovčara se veoma lako čisti, a u vreme linjanja se preporučuje da ga dobro očešljate i da mu pomognete da se reši mrtve dlake. Kao i većina drugih rasa, i belgijski ovčar se linja dva puta godišnje.\r\n\r\nPotrebno je kupati ga 2-3 puta godišnje. Treba voditi računa da se posle svakog kupanja dobro osuši, da ne bi došlo do stvaranja ekcema izazvanih vlagom. Belgijski ovčar dobro podnosi hladnoću i otporan je na razne bolesti, ali ponekad se mogu javiti problemi sa očima, displazija kukova i ramena i kožne alergije. Prosečan životni vek belgijskog ovčara je od 10 do 12 godina. Dokazano je da duže žive psi koji se drže napolju.\r\n\r\nŠto se ishrane tiče, preporučuje se da mu dajete kvalitetne granule. U ranom izrastu ove granule se mogu preliti manjom količinom punomasnog jogurta. Ono što je bitno jeste da se mora postepeno prelaziti sa jedne na drugu vrstu hrane. U periodu rasta obavezan je dodatak kalcijuma. Takođe, vodite računa da vašeg psa ne ugojite puno, jer to može dovesti do raznih zdravstvenih problema. Osim pravilne ishrane, potrebni su i redovni odlasci kod veterinara, kao i čišćenje od unutrašnjih i spoljašnjih parazita.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nPozivamo odgajivačnice ove rase da nam se jave sa svojom ponudom kako bi je objavili ovde da zainteresovani kupci mogu naći svog psa kog žele da kupe.', 'Belgijski ovčar - plemenit i vredan pas', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas', '', '', '2015-10-11 18:44:03', '2015-10-11 18:44:03', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=192', 0, 'post', '', 0),
(193, 1, '2015-10-11 18:42:36', '2015-10-11 18:42:36', '', 'Belgijski ovcar - plemenit i vredan pas', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas', '', '', '2015-10-11 18:42:36', '2015-10-11 18:42:36', '', 192, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(194, 1, '2015-10-11 18:43:02', '2015-10-11 18:43:02', '', 'Belgijski ovcar - plemenit i vredan pas 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'sony-dsc', '', '', '2015-10-11 18:43:13', '2015-10-11 18:43:13', '', 192, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(195, 1, '2015-10-11 18:44:03', '2015-10-11 18:44:03', 'Belgijski ovčar (<em>Berger belage</em>) je inteligentan pas izuzetnog njuha, koji se lako obučava i izaziva poštovanje. Danas je jedan od omiljenih kućnih ljubimaca koji osvaja svojom lepotom, umiljatošću i dostojanstvenim stavom.\r\n\r\nU nastavku možete pročitati nešto više o poreklu ovog psa, njegovim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu nege i održavanja.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nKao što i samo ime kaže, belgijski ovčar vodi poreklo iz Belgije, još od davne 1800. godine. Dok jedni smatraju da belgijski ovčar potiče od pastirskih pasa iz Centralne Evrope, drugi smatraju da je nastao ukrštanjem lokalnih mastifa i lovaca na jelene. U početku je belgijski ovčar bio pravi radni pas i mogao se videti na gravirama tog doba, na habsburškim i burgonjskim dvorovima. Godine 1885. su počele selekcije autohtonih ovčarskih pasa, a 1891. godine je osnovan Klub belgijskog ovčara. Godine 1898. belgijski ovčar koji je imao dugu i crnu dlaku nazvan je grenendal, po istoimenom dvorcu njegovog glavnog uzgajivača. Istovremeno, riđi belgijski ovčar koji je imao grubu dlaku nazvan je lakenoa, po kraljevskom dvorcu Laeken, a kasnije i malinoa, po uzgajivaču iz oblasti Malines.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-193\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas.jpg\" alt=\"Belgijski ovcar - plemenit i vredan pas\" width=\"630\" height=\"360\" />\r\n\r\nDanas postoji jasna razlika između četiri tipa belgijskog ovčara. To su malinoa (belgijski kratkodlaki ovčar), grenendal (belgijski dugodlaki crni ovčar), tervueren (belgijski dugodlaki ovčar) i lakenoa (belgijski oštrodlaki ovčar). Svi oni su sjajni radni psi, a međusobno se razlikuju po boji, dužini i kvalitetu dlake. Dok se ova 4 varijeteta negde priznaju kao 4 različite rase, u Velikoj Britaniji su sva četiri varijeteta priznata kao jedna rasa, dok Amerika priznaje tri različite rase belgijskog ovčara.\r\n\r\nTek 1920. godine određen je standard za belgijskog ovčara. Naime, pre nekoliko decenija u Francuskoj je izvedena selekcija belgijskih ovčara. Belgijski ovčar se dugo koristio kao pratilac belgijskih carinika i onih koji su švercovali duvan između Francuske i Belgije.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBelgijski ovčar je skladne građe i srazmernih proporcija. Telo mu je u obliku kvadrata, a građen je tako da može da odoli raznim vremenskim nepogodama i klimatskim promenama koje su karakteristične za Belgiju. Ima široka i mišićava leđa, a noge su mu čvrste i uspravne. On hoda sa lakoćom, živahno i bez zamaranja. Rep belgijskog ovčara je spušten i gust. Glava mu je duguljasta, a oči tamne. Uši ovog psa su prave i trouglaste i na najmanji znak za uzbunu one se usmeravaju ka napred. Belgijski ovčar odaje utisak elegancije, čvrstine i odlučnog stava.\r\n\r\nMužjaci su visoki u proseku oko 65 cm, a teški do 30 kg. Ženke su nešto manje visine i težine, odnosno one mogu biti visine oko 60 cm, a težine od 20 do 25 kg.\r\n\r\nBoja dlake se razlikuje u zavisnosti od podvrste. Važno je znati da sve rase osim grenendala imaju prepoznatljivu crnu masku. Grenendal ima dugu i crnu dlaku, uz male šare na prstima i na prsima. Dlaka tervuerena je riđa i duga, sa crnim šarama. Malinoa ima riđu kratku dlaku, takođe sa crnim šarama, a prednji deo glave je prekriven crnom maskom. Kod lakenoe dlaka je riđa i grublja i prošarana tragovima crne boje na repu i na njušci.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nGlavne karakteristike ove rase su inteligencija, pokornost, vernost, pažnja, poslušnost, snaga, nezahtevnost, brzina i otpornost. Belgijski ovčar je energičan i živahnog temperamenta i sa radošću obavlja sve što se traži od njega.  Belgijski ovčar je veoma privržen i odan svom gospodaru. On obožava decu i rado se igra sa njima. Tolerantan je i na grublje dečje igrice, pa se preporučuje i porodicama sa malom decom. Bitno je samo da ove pse od ranog uzrasta naviknete na decu, ali i na prisustvo drugih kućnih ljubimaca. Jako je emotivan i ne voli grubost. Međutim, vodite računa kada belgijskog ovčara upoznajete sa drugim psima, jer u tim slučajevima ponekad mogu iskazati agresivnost. Ovaj pas prema strancima takođe može biti nepoverljiv i čim oseti da je njegov vlasnik u opasnosti on će stati u njegovu zaštitu. On ima urođeni zaštitnički instinkt i to ga čini idealnim za čuvanje doma ili objekata. Ono što je važno jeste da se ovaj pas oseti kao deo porodice. Dakle, pogrešno je da ga držite samog u dvorištu u kućici za pse. Dobro je da prve mesece života štene provodi u kući pored vlasnika, jer će ih to zbližiti i olakšaće kasniji rad.\r\n\r\nBelgijski ovčar treba da ima iskusnog i strogog vlasnika, koji će mu pokazati ko je glavni. Ipak, ne smete biti grubi prema njemu jer u tom slučaju on će biti neposlušan i neće hteti da izvršava komande. Vlasnik odmalena treba svom psu da pokaže osnovna pravila ponašanja, da bi ga na pravi način dresirao. Ako je belgijski ovčar u prijateljskom okruženju, potpuno se posvećuje svom vlasniku. Ono što je važno jeste da se ovaj pas teško navikava na promenu gazde.\r\n\r\nBelgijski ovčar je veoma aktivan i uvek voli nešto da radi. Ovaj pas ima visok nivo inteligencije i zahvaljujući tome, on će sebi uvek naći neki zadatak. Belgijskom ovčaru je potrebno što više šetnje i treninga. Omiljene aktivnosti su mu sakupljanje stoke, igranje, trčanje i nošenje igračaka ili grana u ustima. Belgijski ovčar se koristi u različite svrhe. On se koristi za zaštitu ljudi i imovine i za pomoć ljudima sa invaliditetom. Pošto ima sposobnost da veoma lako otkriva tragove, belgijski ovčar može da se koristi kao spasilac u raznim nesrećama. Koristi se i kao pomoć u policiji, za nalaženje narkotika i eksplozivnih naprava. Belgijski ovčar je dobar pas čuvar i ima izuzetno dobre reflekse.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-194\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Belgijski-ovcar-plemenit-i-vredan-pas-2-e1444588988780.jpg\" alt=\"Belgijski ovcar - plemenit i vredan pas 2\" width=\"668\" height=\"447\" />\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nŠto se tiče nege i održavanja, belgijski ovčar je rasa koja nema nikakvih zahteva. Dlaka belgijskog ovčara se veoma lako čisti, a u vreme linjanja se preporučuje da ga dobro očešljate i da mu pomognete da se reši mrtve dlake. Kao i većina drugih rasa, i belgijski ovčar se linja dva puta godišnje.\r\n\r\nPotrebno je kupati ga 2-3 puta godišnje. Treba voditi računa da se posle svakog kupanja dobro osuši, da ne bi došlo do stvaranja ekcema izazvanih vlagom. Belgijski ovčar dobro podnosi hladnoću i otporan je na razne bolesti, ali ponekad se mogu javiti problemi sa očima, displazija kukova i ramena i kožne alergije. Prosečan životni vek belgijskog ovčara je od 10 do 12 godina. Dokazano je da duže žive psi koji se drže napolju.\r\n\r\nŠto se ishrane tiče, preporučuje se da mu dajete kvalitetne granule. U ranom izrastu ove granule se mogu preliti manjom količinom punomasnog jogurta. Ono što je bitno jeste da se mora postepeno prelaziti sa jedne na drugu vrstu hrane. U periodu rasta obavezan je dodatak kalcijuma. Takođe, vodite računa da vašeg psa ne ugojite puno, jer to može dovesti do raznih zdravstvenih problema. Osim pravilne ishrane, potrebni su i redovni odlasci kod veterinara, kao i čišćenje od unutrašnjih i spoljašnjih parazita.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nPozivamo odgajivačnice ove rase da nam se jave sa svojom ponudom kako bi je objavili ovde da zainteresovani kupci mogu naći svog psa kog žele da kupe.', 'Belgijski ovčar - plemenit i vredan pas', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '192-revision-v1', '', '', '2015-10-11 18:44:03', '2015-10-11 18:44:03', '', 192, 'https://www.zivotinjice.com/192-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(196, 1, '2015-10-14 18:44:26', '2015-10-14 18:44:26', 'Bernardinac (<em>Saint Bernar</em>) je drevna rasa koja predstavlja ponos Švajcarske. Zbog svoje lepote, umiljatosti i dobroćudnosti, ovaj veliki i plemeniti pas uživa ugled širom sveta.\r\n\r\nNaziva se još i pas Svetog Bernarda, sveti pas i alpski mastif. Svoju najveću slavu ovaj pas je stekao prikazivanjem u seriji filmova ,,Betoven”.\r\n\r\nU nastavku teksta možete se detaljnije upoznati sa ovom rasom pasa, sa njihovim poreklom, fizičkim karakteristikama, temperamentom, kao i sa načinom održavanja i nege.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBernardinac vodi poreklo od tibetanske doge koja je nastanjivala vrhove Himalaja i predstavljala jednu od najstarijih rasa. Smatra se da je bernardinac direktni potomak molosa koji su pre 2000 godina prešli Alpe zajedno sa starim Rimljanima. Prvi predstavnici bernardinaca došli su u manastir Svetog Bernarda gde su bili prihvaćeni od strane monaha. Neki smatraju da je to bilo početkom 11. veka, dok drugi smatraju da je ova rasa osnovana 980. godine. Ti psi su prvo čuvali manastir, a od 17. veka su postali popularni i kao psi spasioci. Bili su obučavani da spašavaju putnike koji su bili izgubljeni u planinama, a postoje podaci da su bernardinci spasili više od 2000 ljudi. Oni su pronalazili povređene i izgubljene putnike, lizali ih i onda legali pored njih kako bi ih ugrejali. Nakon toga jedan od pasa bi odlazio po ostatak spasilačke družine.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-197\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva.jpg\" alt=\"Bernardinac - pas koji lici na neznog diva\" width=\"620\" height=\"360\" />\r\n\r\nSmatra se da su bernardinci kratke dlake najefikasniji na planini jer dobro podnose niske temperature, a bernardinac duge dlake se otežano kreće po snegu jer mu se sneg lepi za šape. Postoji legenda o čuvenom bernardincu Beriju koji je uspeo na planini da spase 40 ljudskih života.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBernardinac ima snažnu i mišićavu građu i srazmerne proporcije tela. Bernardinac ima veliku glavu i veoma široku lobanju, koja je blago zaobljena iz profila. Njuška mu je kratka, a nos širok i crn sa dobro otvorenim nozdrvama. Usne su mu lepo razvijene i pomalo spuštene, a gornja usna prelazi preko donje. Zubi ovog psa su snažni i makazasti, a sekutići gornje i donje vilice se blago dodiruju. Čelo mu je naborano dok je u budnom stanju. Oči bernardinca su dosta velike i smeđe, a pogled mu je dobrodušan i umiljat. Uši su mu priljubljene uz glavu i široke u korenu. Vrat bernardinca je snažan i visoko postavljen, a leđa su mu široka. Grudni koš ovog psa je dosta dubok, prednje noge su mu čvrste i prave, a bedra jaka. Rep bernardinca je spušten u stanju mirovanja, a malo povijen kada je u pokretu. Takođe, rep je špicast pri vrhu a širok u korenu.\r\n\r\nDlaka bernardinaca je bele boje sa riđim šarama ili je riđe boje sa belim šarama. Nekada dlaka može biti prošarana i crnim mrljama, a šape, grudni koš, vrh repa, okovratnik i traka oko njuške su uvek beli. Poželjna je i pojava crnih tufni na njušci. Lice i uši ovog psa su osenčeni crnom bojom, odnosno on ima takozvanu crnu masku. Postoji razlika između bernardinaca sa dugom i talasastom dlakom i bernardinaca sa kratkom, pravom i glatkom dlakom, koja je samo malo duža na bedrima i na repu. Mužjaci mogu biti visoki do 90 cm, a teški od 64-120 kg, dok su ženke nešto manje veličine.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nBernardinac je dosta miran, nežan i umiljat pas. Veoma je privržen i odan svom gazdi i obožava malu decu. On najviše vremena voli da provodi sa porodicom i uvek radosno dočekuje gazdu kada se vraća kući. Ovaj pas je razigran i veseo i potrebno mu je dosta kretanja i vežbe. Ovog psa je lako dresirati, a najbolje je da obuku počnete dok je još male veličine, da biste mogli vladati njime. Ako pas izraste u svoju prirodnu veličinu, a pre toga nije dobro dresiran, biće teško da se njime vlada i tada morate koristiti povodac da biste uspostavili kontrolu nad njim.\r\n\r\nTakođe, bernardinca je potrebno socijalizovati još u ranom uzrastu. Od malena ga naviknite na prisustvo drugih pasa i ostalih kućnih ljubimaca, kao i na život u porodici. Zahvaljujući svojoj veličini, ovi psi već na prvi pogled deluju zaštitnički. Oni mogu biti odlični psi čuvari. Oprezni su prema strancima i drže se na distanci. Iako su po prirodi mirni, bernardinci ipak mogu nekada i da ugrizu, ali to se dešava samo kada osete veliku opasnost. Inače su tolerantni i imaju veliki prag izdržljivosti. Smatra se da su ženke bernardinaca prisnije sa ljudima, dok su mužjaci smeliji i agresivniji.\r\n\r\nVeruje se da bernardinac poseduje šesto čulo i da može da predoseti dolazak lavine ili oluje. To je zato što ima sposobnost da čuje veoma niske frekvencije zvuka koje mi ne možemo da čujemo. Takođe, čulo mirisa mu je jako razvijeno, pa se smatra da može da pronađe i osobu koja se nalazi nekoliko stopa ispod snega.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nBernardinac je danas isključivo kućni pas, koji zahteva dosta pažnje i nege. Kao što smo već rekli, postoje bernardinci sa dugom i sa kratkom dlakom, a u oba slučaja dlaku je potrebno četkati jakom gustom četkom i svakodnevno češljati češljem širokih zubaca. Kao i većina drugih rasa, i bernardinac se linja dva puta godišnje, odnosno u proleće i u jesen. Kupajte vašeg bernardinca samo kada je to neophodno, ali koristite razblažene šampone. Poznato je da uobičajeni šamponi mogu da oduzmu dlaci masnoću i vodootpornost. Takođe, vodite računa da šampon ne uđe psu u oči.\r\n\r\nBernardinac može lako da se navikne na život u stanu i tada je prilično neaktivan. Uglavnom, ne zahteva neki veliki prostor za kretanje i malo dvorište mu je sasvim dovoljno. Imajte na umu da ovi psi veoma teško podnose velike vrućine i visoke temperature. Ipak, da bi ostali u formi, bernardinci se moraju redovno voditi u šetnje. Preporučuje se da se kreću svakoga dana, da bi na taj način održali kako fizičko, tako i psihičko zdravlje. Ipak, štenci ne bi trebalo da se izlažu preteranoj fizičkoj aktivnosti jer im kosti još nisu jake i dobro formirane. Za njih su dovoljne i kratke šetnje i lagane igrice, a kada napune godinu dana mogu početi i sa nekim jačim aktivnostima.\r\n\r\nBernardinci su generalno dobrog zdravlja, ali ponekad mogu imati problema sa kožom, srcem, displazijom kukova ili sa izvrtanjem očnog kapka. Takođe, skloni su i zaplitanju creva, pa ih treba redovno voditi na preglede. Što se ishrane tiče, treba znati da ovaj pas zbog svoje veličine zahteva dosta hrane. Preporučuje se da mu dajete 2 ili 3 manja obroka, umesto jednog velikog. Izbegavajte da ih vodite u šetnju neposredno nakon obroka. Takođe, uši im treba redovno čistiti alkoholom jer se lako prljaju i ako se redovno ne čiste može doći do oštećenja sluha.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter wp-image-198\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva-2.jpg\" alt=\"Bernardinac - pas koji lici na neznog diva 2\" width=\"670\" height=\"446\" />\r\n\r\nMužjaci su cele godine raspoloženi za parenje, samo čekaju da im ženka da signal. Čim osete miris bilo koje ženke mužjaci postaju neposlušni i uznemireni. Ženka može da donese na svet mnogo štenadi, pa ako ne želite više pasa najbolje bi bilo da se odlučite za sterilizaciju. Pored pravilne ishrane i fizičke aktivnosti, da biste održali zdravlje psa neophodno je i da ga redovno čistite od parazita i da ga vodite na vakcinaciju. Prosečan životni vek bernardinaca je od 8 do 10 godina.\r\n\r\nPre nego što se odlučite da kupite bernardinca za kućnog ljubimca, važno je da znate da su njegovo držanje u stanu i nega prilično skupi, tako da će možda biti potrebno da se odreknete dosta stvari radi svog ljubimca. Zbog svoje veličine i karaktera, ovaj pas zahteva dosta hrane, dosta prostora za kretanje i za život i udoban ambijent. Takođe, potrebni su mu velika pažnja, ljubav i posvećenost vlasnika, a ako to oseti znajte da će vam vratiti duplo više. Pored svih karakternih kvaliteta, kao što smo mogli videti, ovaj pas poseduje i lepotu, stabilnost i sposobnost prilagođavanja svakoj sredini i svakoj klimi, i upravo zato ga mnogi žele kao svog čuvara, ljubimca i zaštitnika. Pošto je ženka poslušnija, krotkija i više vezana za kuću, preporučuje se da upravo nju izaberete za vašeg kućnog ljubimca.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUkoliko gajite ovu rasu kontaktirajte nas sa svojom ponudom kako bi je izložili ovde da zainteresovani koji tragaju za ovom rasu mogu da pronadju za sebe željenog psa.', 'Bernardinac - pas koji liči na nežnog diva', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva', '', '', '2015-10-11 18:47:51', '2015-10-11 18:47:51', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=196', 0, 'post', '', 0),
(197, 1, '2015-10-11 18:47:05', '2015-10-11 18:47:05', '', 'Bernardinac - pas koji lici na neznog diva', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva', '', '', '2015-10-11 18:47:05', '2015-10-11 18:47:05', '', 196, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(198, 1, '2015-10-11 18:47:34', '2015-10-11 18:47:34', '', 'Bernardinac - pas koji lici na neznog diva 2', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva-2', '', '', '2015-10-11 18:47:34', '2015-10-11 18:47:34', '', 196, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva-2.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(199, 1, '2015-10-11 18:47:51', '2015-10-11 18:47:51', 'Bernardinac (<em>Saint Bernar</em>) je drevna rasa koja predstavlja ponos Švajcarske. Zbog svoje lepote, umiljatosti i dobroćudnosti, ovaj veliki i plemeniti pas uživa ugled širom sveta.\r\n\r\nNaziva se još i pas Svetog Bernarda, sveti pas i alpski mastif. Svoju najveću slavu ovaj pas je stekao prikazivanjem u seriji filmova ,,Betoven”.\r\n\r\nU nastavku teksta možete se detaljnije upoznati sa ovom rasom pasa, sa njihovim poreklom, fizičkim karakteristikama, temperamentom, kao i sa načinom održavanja i nege.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBernardinac vodi poreklo od tibetanske doge koja je nastanjivala vrhove Himalaja i predstavljala jednu od najstarijih rasa. Smatra se da je bernardinac direktni potomak molosa koji su pre 2000 godina prešli Alpe zajedno sa starim Rimljanima. Prvi predstavnici bernardinaca došli su u manastir Svetog Bernarda gde su bili prihvaćeni od strane monaha. Neki smatraju da je to bilo početkom 11. veka, dok drugi smatraju da je ova rasa osnovana 980. godine. Ti psi su prvo čuvali manastir, a od 17. veka su postali popularni i kao psi spasioci. Bili su obučavani da spašavaju putnike koji su bili izgubljeni u planinama, a postoje podaci da su bernardinci spasili više od 2000 ljudi. Oni su pronalazili povređene i izgubljene putnike, lizali ih i onda legali pored njih kako bi ih ugrejali. Nakon toga jedan od pasa bi odlazio po ostatak spasilačke družine.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-197\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva.jpg\" alt=\"Bernardinac - pas koji lici na neznog diva\" width=\"620\" height=\"360\" />\r\n\r\nSmatra se da su bernardinci kratke dlake najefikasniji na planini jer dobro podnose niske temperature, a bernardinac duge dlake se otežano kreće po snegu jer mu se sneg lepi za šape. Postoji legenda o čuvenom bernardincu Beriju koji je uspeo na planini da spase 40 ljudskih života.\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nBernardinac ima snažnu i mišićavu građu i srazmerne proporcije tela. Bernardinac ima veliku glavu i veoma široku lobanju, koja je blago zaobljena iz profila. Njuška mu je kratka, a nos širok i crn sa dobro otvorenim nozdrvama. Usne su mu lepo razvijene i pomalo spuštene, a gornja usna prelazi preko donje. Zubi ovog psa su snažni i makazasti, a sekutići gornje i donje vilice se blago dodiruju. Čelo mu je naborano dok je u budnom stanju. Oči bernardinca su dosta velike i smeđe, a pogled mu je dobrodušan i umiljat. Uši su mu priljubljene uz glavu i široke u korenu. Vrat bernardinca je snažan i visoko postavljen, a leđa su mu široka. Grudni koš ovog psa je dosta dubok, prednje noge su mu čvrste i prave, a bedra jaka. Rep bernardinca je spušten u stanju mirovanja, a malo povijen kada je u pokretu. Takođe, rep je špicast pri vrhu a širok u korenu.\r\n\r\nDlaka bernardinaca je bele boje sa riđim šarama ili je riđe boje sa belim šarama. Nekada dlaka može biti prošarana i crnim mrljama, a šape, grudni koš, vrh repa, okovratnik i traka oko njuške su uvek beli. Poželjna je i pojava crnih tufni na njušci. Lice i uši ovog psa su osenčeni crnom bojom, odnosno on ima takozvanu crnu masku. Postoji razlika između bernardinaca sa dugom i talasastom dlakom i bernardinaca sa kratkom, pravom i glatkom dlakom, koja je samo malo duža na bedrima i na repu. Mužjaci mogu biti visoki do 90 cm, a teški od 64-120 kg, dok su ženke nešto manje veličine.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nBernardinac je dosta miran, nežan i umiljat pas. Veoma je privržen i odan svom gazdi i obožava malu decu. On najviše vremena voli da provodi sa porodicom i uvek radosno dočekuje gazdu kada se vraća kući. Ovaj pas je razigran i veseo i potrebno mu je dosta kretanja i vežbe. Ovog psa je lako dresirati, a najbolje je da obuku počnete dok je još male veličine, da biste mogli vladati njime. Ako pas izraste u svoju prirodnu veličinu, a pre toga nije dobro dresiran, biće teško da se njime vlada i tada morate koristiti povodac da biste uspostavili kontrolu nad njim.\r\n\r\nTakođe, bernardinca je potrebno socijalizovati još u ranom uzrastu. Od malena ga naviknite na prisustvo drugih pasa i ostalih kućnih ljubimaca, kao i na život u porodici. Zahvaljujući svojoj veličini, ovi psi već na prvi pogled deluju zaštitnički. Oni mogu biti odlični psi čuvari. Oprezni su prema strancima i drže se na distanci. Iako su po prirodi mirni, bernardinci ipak mogu nekada i da ugrizu, ali to se dešava samo kada osete veliku opasnost. Inače su tolerantni i imaju veliki prag izdržljivosti. Smatra se da su ženke bernardinaca prisnije sa ljudima, dok su mužjaci smeliji i agresivniji.\r\n\r\nVeruje se da bernardinac poseduje šesto čulo i da može da predoseti dolazak lavine ili oluje. To je zato što ima sposobnost da čuje veoma niske frekvencije zvuka koje mi ne možemo da čujemo. Takođe, čulo mirisa mu je jako razvijeno, pa se smatra da može da pronađe i osobu koja se nalazi nekoliko stopa ispod snega.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nBernardinac je danas isključivo kućni pas, koji zahteva dosta pažnje i nege. Kao što smo već rekli, postoje bernardinci sa dugom i sa kratkom dlakom, a u oba slučaja dlaku je potrebno četkati jakom gustom četkom i svakodnevno češljati češljem širokih zubaca. Kao i većina drugih rasa, i bernardinac se linja dva puta godišnje, odnosno u proleće i u jesen. Kupajte vašeg bernardinca samo kada je to neophodno, ali koristite razblažene šampone. Poznato je da uobičajeni šamponi mogu da oduzmu dlaci masnoću i vodootpornost. Takođe, vodite računa da šampon ne uđe psu u oči.\r\n\r\nBernardinac može lako da se navikne na život u stanu i tada je prilično neaktivan. Uglavnom, ne zahteva neki veliki prostor za kretanje i malo dvorište mu je sasvim dovoljno. Imajte na umu da ovi psi veoma teško podnose velike vrućine i visoke temperature. Ipak, da bi ostali u formi, bernardinci se moraju redovno voditi u šetnje. Preporučuje se da se kreću svakoga dana, da bi na taj način održali kako fizičko, tako i psihičko zdravlje. Ipak, štenci ne bi trebalo da se izlažu preteranoj fizičkoj aktivnosti jer im kosti još nisu jake i dobro formirane. Za njih su dovoljne i kratke šetnje i lagane igrice, a kada napune godinu dana mogu početi i sa nekim jačim aktivnostima.\r\n\r\nBernardinci su generalno dobrog zdravlja, ali ponekad mogu imati problema sa kožom, srcem, displazijom kukova ili sa izvrtanjem očnog kapka. Takođe, skloni su i zaplitanju creva, pa ih treba redovno voditi na preglede. Što se ishrane tiče, treba znati da ovaj pas zbog svoje veličine zahteva dosta hrane. Preporučuje se da mu dajete 2 ili 3 manja obroka, umesto jednog velikog. Izbegavajte da ih vodite u šetnju neposredno nakon obroka. Takođe, uši im treba redovno čistiti alkoholom jer se lako prljaju i ako se redovno ne čiste može doći do oštećenja sluha.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter wp-image-198\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bernardinac-pas-koji-lici-na-neznog-diva-2.jpg\" alt=\"Bernardinac - pas koji lici na neznog diva 2\" width=\"670\" height=\"446\" />\r\n\r\nMužjaci su cele godine raspoloženi za parenje, samo čekaju da im ženka da signal. Čim osete miris bilo koje ženke mužjaci postaju neposlušni i uznemireni. Ženka može da donese na svet mnogo štenadi, pa ako ne želite više pasa najbolje bi bilo da se odlučite za sterilizaciju. Pored pravilne ishrane i fizičke aktivnosti, da biste održali zdravlje psa neophodno je i da ga redovno čistite od parazita i da ga vodite na vakcinaciju. Prosečan životni vek bernardinaca je od 8 do 10 godina.\r\n\r\nPre nego što se odlučite da kupite bernardinca za kućnog ljubimca, važno je da znate da su njegovo držanje u stanu i nega prilično skupi, tako da će možda biti potrebno da se odreknete dosta stvari radi svog ljubimca. Zbog svoje veličine i karaktera, ovaj pas zahteva dosta hrane, dosta prostora za kretanje i za život i udoban ambijent. Takođe, potrebni su mu velika pažnja, ljubav i posvećenost vlasnika, a ako to oseti znajte da će vam vratiti duplo više. Pored svih karakternih kvaliteta, kao što smo mogli videti, ovaj pas poseduje i lepotu, stabilnost i sposobnost prilagođavanja svakoj sredini i svakoj klimi, i upravo zato ga mnogi žele kao svog čuvara, ljubimca i zaštitnika. Pošto je ženka poslušnija, krotkija i više vezana za kuću, preporučuje se da upravo nju izaberete za vašeg kućnog ljubimca.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUkoliko gajite ovu rasu kontaktirajte nas sa svojom ponudom kako bi je izložili ovde da zainteresovani koji tragaju za ovom rasu mogu da pronadju za sebe željenog psa.', 'Bernardinac - pas koji liči na nežnog diva', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '196-revision-v1', '', '', '2015-10-11 18:47:51', '2015-10-11 18:47:51', '', 196, 'https://www.zivotinjice.com/196-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(202, 1, '2015-10-28 14:21:41', '2015-10-28 14:21:41', 'Briselski grifon (originalni naziv <em>Griffon Bruxellois</em>) ili oštrodlaki pincer, kako se ova rasa psa drugačije naziva, je mali belgijski pas, koji bi mogao voditi poreklo od nemačkih afenpinčera, ali  najverovatnije potiče od rase <em>griffon d’ ecurie </em>(ergelski grifon)<em>. </em>\r\n\r\nBriselski grifon je stekao popularnost zbog uloge stražara taksista u Briselu, gde je njihovo istovremeno samouvereno i smešno držanje efikasnije ometalo vozače nego što je obeshrabrivalo potencijalne pljačkaše.\r\n\r\nOva pasmina se prvi put pojavila na platnima flamanskih slikara u 15. veku. Dugo vremena je bio verni pratilac kočija i fijakera, a potom je postao ljubimac dama, odnosno pas kao stvoren za damsko krilo. Krajem 19. veka počinje prava selekcija briselskog grifona i favorizacija malih pasa, kada je briselski grifon ukršten s pugom, rasom koja je tada bila vrlo popularna u susednoj Holandiji. Ovo ukrštanje se vršilo zbog brahicefalnog tipa glave i zbog kratke dlake, zahvaljujući kojoj su u to vreme bili poznati kao “mali brabasoni” (<em>petit brabancon</em>). U nekim zemljama se i dan danas koristi ovaj termin.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-203\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Briselski-grifon-Belgijski-ostrodlaki-pas.jpg\" alt=\"Briselski grifon - Belgijski ostrodlaki pas\" width=\"460\" height=\"348\" />\r\n\r\nMada je glatkoća dlake potpuno nestala (<em>griffon</em> znači “oštro”), ova mala rasa je ubrzo prihvaćena i do 1880. je bila uspešno osamostaljena i prepoznata na belgijskim izložbama pasa. U isto vreme postojali su neki predlozi da se dodatna ukrštanja vrše sa jorkširskim terijerom i engleskim patuljastim španijelom, koji je doprineo oblikovanju glave briselskog grifona.\r\n\r\nUprkos činjenici da se njihov broj smanjio za vreme Prvog svetskog rata, rasa je u potpunosti oporavljena i stekla je obožavaoce širom sveta.\r\n<h3>Izgled i karakter</h3>\r\nIako zdepast, briselski grifon ima elegantnu građu i začuđujuće ljudski izraz lica. Briselski grifon pripada porodici kućnih pasa. Prosečna visina mužjaka kreće se od 18 do 20 cm, a težina od 2,2 do 5,5 kg, dok je ženka nešto manja od mužjaka, a težina je identična. Ima široku i okruglu glavu sa zaobljenim čelom. Glava je pokrivena oštrom čupavom dlakom, koja je oko očiju, na obrazima i bradi nešto duža i deluje ukrašavajuće. Oči su mu velike, okrugle, ispupčene, crne i široko postavljene, sa dugim crnim trepavicama i crno pigmentisanim ivicama kapaka. Ima kratak i crn nos spolja i prave i špicasto zasečene uši. Usne su crno oivičene, a brada isturena i široka i prevazilazi gornju vilicu. Grudi su široke i snažne. Rep, koji je sečen na dve trećine, stoji uspravno. Pokrovna dlaka je sačinjena od nakostrešene čvrste dlake srednje dužine, koja je naročito gusta  na licu. Briselski grifon je uglavnom jarko riđe boje, sa primesama crvene  na njušci i bradi.\r\n\r\nBriselski grifon se odlikuje velikom pouzdanošću i jakim karakterom. Radoznao je, inteligentan, veoma je osetljiv i veliki je čistunac.\r\n<h3>Zdravlje i nega</h3>\r\nŠto se tiče zdravlja, ova rasa psa je veoma vitalna. Jedini problemi koji su povremeno prisutni kod ove male rase su slabost bešike, iščašenje kolena i distihijaza. Životni vek briselskog grifona je između 12 i 15 godina.\r\n\r\nOva pasmina spada u aktivne rase, zbog čega će uvek zahtevati neku vrstu akcije. Stoga im je potrebna svakodnevna fizička i mentalna stimulacija. S obzirom da je reč o sitnom psu, takvu stimulaciju je moguće izvesti i u zatvorenom prostoru. Briselski grifon takođe uživa u kratkim šetnjama na povocu.\r\n\r\nOva rasa nije od onih koje su prilagođene na život napolju. Međutim, treba ga povremeno izvoditi u dvorište da tamo provede neko vreme jer će mu dobro doći.\r\n\r\nNjihova gruba dlaka zahteva češljanje dva ili tri puta nedeljno i oblikovanje trimerom na svaka tri meseca.', 'Briselski grifon - Belgijski oštrodlaki pas', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'briselski-grifon-belgijski-ostrodlaki-pas', '', '', '2015-10-28 14:21:41', '2015-10-28 14:21:41', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=202', 0, 'post', '', 0),
(203, 1, '2015-10-28 14:21:33', '2015-10-28 14:21:33', '', 'Briselski grifon - Belgijski ostrodlaki pas', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'briselski-grifon-belgijski-ostrodlaki-pas', '', '', '2015-10-28 14:21:33', '2015-10-28 14:21:33', '', 202, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Briselski-grifon-Belgijski-ostrodlaki-pas.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(204, 1, '2015-10-28 14:21:41', '2015-10-28 14:21:41', 'Briselski grifon (originalni naziv <em>Griffon Bruxellois</em>) ili oštrodlaki pincer, kako se ova rasa psa drugačije naziva, je mali belgijski pas, koji bi mogao voditi poreklo od nemačkih afenpinčera, ali  najverovatnije potiče od rase <em>griffon d’ ecurie </em>(ergelski grifon)<em>. </em>\r\n\r\nBriselski grifon je stekao popularnost zbog uloge stražara taksista u Briselu, gde je njihovo istovremeno samouvereno i smešno držanje efikasnije ometalo vozače nego što je obeshrabrivalo potencijalne pljačkaše.\r\n\r\nOva pasmina se prvi put pojavila na platnima flamanskih slikara u 15. veku. Dugo vremena je bio verni pratilac kočija i fijakera, a potom je postao ljubimac dama, odnosno pas kao stvoren za damsko krilo. Krajem 19. veka počinje prava selekcija briselskog grifona i favorizacija malih pasa, kada je briselski grifon ukršten s pugom, rasom koja je tada bila vrlo popularna u susednoj Holandiji. Ovo ukrštanje se vršilo zbog brahicefalnog tipa glave i zbog kratke dlake, zahvaljujući kojoj su u to vreme bili poznati kao “mali brabasoni” (<em>petit brabancon</em>). U nekim zemljama se i dan danas koristi ovaj termin.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-203\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Briselski-grifon-Belgijski-ostrodlaki-pas.jpg\" alt=\"Briselski grifon - Belgijski ostrodlaki pas\" width=\"460\" height=\"348\" />\r\n\r\nMada je glatkoća dlake potpuno nestala (<em>griffon</em> znači “oštro”), ova mala rasa je ubrzo prihvaćena i do 1880. je bila uspešno osamostaljena i prepoznata na belgijskim izložbama pasa. U isto vreme postojali su neki predlozi da se dodatna ukrštanja vrše sa jorkširskim terijerom i engleskim patuljastim španijelom, koji je doprineo oblikovanju glave briselskog grifona.\r\n\r\nUprkos činjenici da se njihov broj smanjio za vreme Prvog svetskog rata, rasa je u potpunosti oporavljena i stekla je obožavaoce širom sveta.\r\n<h3>Izgled i karakter</h3>\r\nIako zdepast, briselski grifon ima elegantnu građu i začuđujuće ljudski izraz lica. Briselski grifon pripada porodici kućnih pasa. Prosečna visina mužjaka kreće se od 18 do 20 cm, a težina od 2,2 do 5,5 kg, dok je ženka nešto manja od mužjaka, a težina je identična. Ima široku i okruglu glavu sa zaobljenim čelom. Glava je pokrivena oštrom čupavom dlakom, koja je oko očiju, na obrazima i bradi nešto duža i deluje ukrašavajuće. Oči su mu velike, okrugle, ispupčene, crne i široko postavljene, sa dugim crnim trepavicama i crno pigmentisanim ivicama kapaka. Ima kratak i crn nos spolja i prave i špicasto zasečene uši. Usne su crno oivičene, a brada isturena i široka i prevazilazi gornju vilicu. Grudi su široke i snažne. Rep, koji je sečen na dve trećine, stoji uspravno. Pokrovna dlaka je sačinjena od nakostrešene čvrste dlake srednje dužine, koja je naročito gusta  na licu. Briselski grifon je uglavnom jarko riđe boje, sa primesama crvene  na njušci i bradi.\r\n\r\nBriselski grifon se odlikuje velikom pouzdanošću i jakim karakterom. Radoznao je, inteligentan, veoma je osetljiv i veliki je čistunac.\r\n<h3>Zdravlje i nega</h3>\r\nŠto se tiče zdravlja, ova rasa psa je veoma vitalna. Jedini problemi koji su povremeno prisutni kod ove male rase su slabost bešike, iščašenje kolena i distihijaza. Životni vek briselskog grifona je između 12 i 15 godina.\r\n\r\nOva pasmina spada u aktivne rase, zbog čega će uvek zahtevati neku vrstu akcije. Stoga im je potrebna svakodnevna fizička i mentalna stimulacija. S obzirom da je reč o sitnom psu, takvu stimulaciju je moguće izvesti i u zatvorenom prostoru. Briselski grifon takođe uživa u kratkim šetnjama na povocu.\r\n\r\nOva rasa nije od onih koje su prilagođene na život napolju. Međutim, treba ga povremeno izvoditi u dvorište da tamo provede neko vreme jer će mu dobro doći.\r\n\r\nNjihova gruba dlaka zahteva češljanje dva ili tri puta nedeljno i oblikovanje trimerom na svaka tri meseca.', 'Briselski grifon - Belgijski oštrodlaki pas', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '202-revision-v1', '', '', '2015-10-28 14:21:41', '2015-10-28 14:21:41', '', 202, 'https://www.zivotinjice.com/202-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(205, 1, '2015-10-28 14:24:25', '2015-10-28 14:24:25', 'Birmanska mačka, čiji je drugi naziv sveta birmanska mačka, spada u veoma cenjene rase jer je krasi neobična lepota.\r\n\r\nZbog toga je danas rado viđen i često veoma uspešan učesnik raznih izložbi.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nO poreklu birmanske mačke postoje brojne legende i predanja. Najčešće kruži neobična legenda, prema kojoj su pre mnogo godina u Burmi, u hramu Kittah posvećenom boginji reinkarnacije Tsum-Kyan-Kse, živeli budistički monasi zajedno sa svojim mačkama bele dlake i žutih očiju. Ove mačke su bile jako cenjene jer je postojalo verovanje da u njima žive duše preminulih monaha. Stari monah Mun-ha se svako veče u pratnji svog vernog mačka Sinh molio boginji. Jednog dana razbojnici su napali hram i teško ranili monaha koji je ležao na samrti. Mačak Sinh je sedam dana neprestano ležao na njegovom telu i sve vreme gledao u zlatnu statuu boginje Tsum-Kyan-Kse i njene oči od safira. Sedmog dana njegova bela dlaka dobila je zlatnu senku, njegove oči su postale intenzivno plave kao safir, a lice, noge i rep postali su tamni poput boje zemlje. Jedino su mu vrhovi šapa ostali beli, što je simbolizovalo monahovu čistu dušu. Sledećeg dana sve bele mačke osvanule su sa ovim novim karakteristikama. Mačak Sinh je prestao da uzima hranu i posle sedam dana je preminuo i odneo dušu starog monaha u raj.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-206\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sveta-Birmanska-mačka-karakteristike-ove-rase.jpg\" alt=\"Sveta Birmanska mačka - karakteristike ove rase\" width=\"874\" height=\"476\" />\r\n\r\nBudući da je ova rasa uživala status “svete mačke” do početka 20. veka, niko je nikada nije video izvan hrama. Nije poznato kako su ove mačke stigle iz Burme u Evropu. O njenom putu na  evropski kontinent takođe postoje brojne priče. Prema jednoj, burmanski kralj je iz zahvalnosti poklonio jedan par ove rase u Francusku i tako je stvoren temelj odgajanja svete birme. Postoji i verzija da su dve mačke ove rase prokrijumčarene i brodovima dovedene u Francusku.\r\n\r\nMeđutim, ova legenda, za koju postoji verovanje da ju je napisao jedan od odgajivača ove rase u Francuskoj, iako daje mističnu notu ovoj mački, daleko je od prave istine o poreklu i razvoju svete birme. U brojnim izvorima se navodi da je ova rasa nastala u Francuskoj početkom 20. veka ukrštanjem sijamske i persijske mačke ili turske angora mačke. Birmanska mačka prvi put je prikazana 1920. godine, a deset godina kasnije mužjak ove mačke je bio zvezda na izložbi u Parizu. Ova rasa je 1950. godine nazvana Sveta birma, a službeno je priznata 1965. godine.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nBirmanska mačka je srednje veličine i robusne građe. Telo je izduženo i mišićavo, a noge kratke i snažne. Šape su zaobljene. Glava ima snažnu strukturu kostiju, čelo je zaobljeno, obrazi su puni i takođe zaobljeni, nos je srednje dug i iz profila izgleda lagano ulubljen, a brada je snažna. Uši nisu mnogo velike, blago su zaobljene na vrhu, prilično su razmaknute i nisu postavljene potpuno uspravno. Oči imaju blago ovalan oblik, postavljene su široko, a boja im je uvek intenzivno plava, poput safira. Rep je srednje dužine i tanak je u korenu, a pri vrhu je gusto odlakan paperjastom dlakom.\r\n\r\nKrzno je srednje dugo, bogato, sjajno i svilenkaste je strukture. Kraće je na licu i na nogama, a na leđima, bokovima, stomaku i repu je poludugo. Gusta svilenkasta dlaka na vratu čini bogatu “grivu”. Boja krzna je veoma karakteristična i dosta se razlikuje od ostalih rasa poludugodlakih mačaka. Krzno je svetle boje sa tamnim obeležjima na njušci, ušima, nogama i repu. Posebna oznaka ove rase su bele šape, čiji je naziv rukavice ili čarape. Uvek su potpuno bele boje, a završavaju se u korenu prstiju, odnosno na članku. Bela boja čarapa mora biti oštro ograničena od boje dlake na nogama. Na prednjim nogama čarape su kraće. Poželjno je da se na stopalima zadnjih šapa belina završava u klinastom obliku. Izvorne boje oznaka su golubije plava i tamnobraon, odnosno crna, a oznake na licu mogu biti boje čokolade, ljubičaste, crvene i krem a zastupljeni su i tigrasti uzorci, kao i uzorci boje kornjačevine. Oznake, koje se nalaze na licu, ušima, nogama i repu, moraju biti jednolično obojene i takođe moraju da čine izraziti kontrast sa bojom tela. Boja krzna na telu može biti od tamnobele boje do svetlosmeđih nijansi, a dlaka na leđima kod svih nijansi je zlatnosmeđe boje.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nSveta birmanska mačka je veoma druželjubiva, umiljata i ima vrlo blagu narav. Dosta je privržena i oseća se veoma prijatno u društvu porodice. Dobro se slaže sa drugim mačkama i sa psima i nije sklona konfliktima. S obzirom na to da ova rasa nikako ne voli da bude sama, bilo kakvo društvo je uvek dobrodošlo. Zbog toga odgajivači preporučuju držanje birmanskih mačaka u paru, a takođe je prihvatljivo i da druga mačka pripada nekoj drugoj rasi ili da bude domaća. Vesela je i lako se prilagođava na život u stanu. Uvek je u potrazi za zabavom. Uživa da se igra i veoma brzo uči razne trikove. Sve vidove zabave će gotovo uvek potražiti na zemlji, dok će akrobacije i skokove  na viša mesta radije prepustiti drugima. Ne zahteva da uvek bude u centru pažnje, ali neće oklevati da stavi do znanja kada je raspoložena za maženje.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nIako birmanska mačka pripada poludugodlakoj rasi, njeno krzno ne zahteva naročitu negu, s obzirom na to da se ne mrsi lako. Dovoljno je počešljati je jednom dnevno za održavanje krzna u dobrom stanju. Kod ove rase nisu zabeleženi ozbiljniji zdravstveni problemi. Međutim, budući da imaju sklonost ka gojenju, potrebno je obratiti pažnju na ishranu. U ishrani su dosta probirljive. Prosečan životni vek mačke svete birme je oko 15 godina.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nUkoliko neko gaji i prodaje ovu rasu, neka nas kontaktira sa ponudom kako bi je mogli ovde objaviti da potencijalni kupci mogu videti.', 'Sveta Birmanska mačka - karakteristike ove rase', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'sveta-birmanska-macka-karakteristike-ove-rase', '', '', '2015-10-28 14:24:25', '2015-10-28 14:24:25', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=205', 0, 'post', '', 0),
(206, 1, '2015-10-28 14:24:17', '2015-10-28 14:24:17', '', 'Sveta Birmanska mačka - karakteristike ove rase', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'sveta-birmanska-macka-karakteristike-ove-rase', '', '', '2015-10-28 14:24:17', '2015-10-28 14:24:17', '', 205, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sveta-Birmanska-mačka-karakteristike-ove-rase.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(207, 1, '2015-10-28 14:24:25', '2015-10-28 14:24:25', 'Birmanska mačka, čiji je drugi naziv sveta birmanska mačka, spada u veoma cenjene rase jer je krasi neobična lepota.\r\n\r\nZbog toga je danas rado viđen i često veoma uspešan učesnik raznih izložbi.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nO poreklu birmanske mačke postoje brojne legende i predanja. Najčešće kruži neobična legenda, prema kojoj su pre mnogo godina u Burmi, u hramu Kittah posvećenom boginji reinkarnacije Tsum-Kyan-Kse, živeli budistički monasi zajedno sa svojim mačkama bele dlake i žutih očiju. Ove mačke su bile jako cenjene jer je postojalo verovanje da u njima žive duše preminulih monaha. Stari monah Mun-ha se svako veče u pratnji svog vernog mačka Sinh molio boginji. Jednog dana razbojnici su napali hram i teško ranili monaha koji je ležao na samrti. Mačak Sinh je sedam dana neprestano ležao na njegovom telu i sve vreme gledao u zlatnu statuu boginje Tsum-Kyan-Kse i njene oči od safira. Sedmog dana njegova bela dlaka dobila je zlatnu senku, njegove oči su postale intenzivno plave kao safir, a lice, noge i rep postali su tamni poput boje zemlje. Jedino su mu vrhovi šapa ostali beli, što je simbolizovalo monahovu čistu dušu. Sledećeg dana sve bele mačke osvanule su sa ovim novim karakteristikama. Mačak Sinh je prestao da uzima hranu i posle sedam dana je preminuo i odneo dušu starog monaha u raj.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-206\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sveta-Birmanska-mačka-karakteristike-ove-rase.jpg\" alt=\"Sveta Birmanska mačka - karakteristike ove rase\" width=\"874\" height=\"476\" />\r\n\r\nBudući da je ova rasa uživala status “svete mačke” do početka 20. veka, niko je nikada nije video izvan hrama. Nije poznato kako su ove mačke stigle iz Burme u Evropu. O njenom putu na  evropski kontinent takođe postoje brojne priče. Prema jednoj, burmanski kralj je iz zahvalnosti poklonio jedan par ove rase u Francusku i tako je stvoren temelj odgajanja svete birme. Postoji i verzija da su dve mačke ove rase prokrijumčarene i brodovima dovedene u Francusku.\r\n\r\nMeđutim, ova legenda, za koju postoji verovanje da ju je napisao jedan od odgajivača ove rase u Francuskoj, iako daje mističnu notu ovoj mački, daleko je od prave istine o poreklu i razvoju svete birme. U brojnim izvorima se navodi da je ova rasa nastala u Francuskoj početkom 20. veka ukrštanjem sijamske i persijske mačke ili turske angora mačke. Birmanska mačka prvi put je prikazana 1920. godine, a deset godina kasnije mužjak ove mačke je bio zvezda na izložbi u Parizu. Ova rasa je 1950. godine nazvana Sveta birma, a službeno je priznata 1965. godine.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nBirmanska mačka je srednje veličine i robusne građe. Telo je izduženo i mišićavo, a noge kratke i snažne. Šape su zaobljene. Glava ima snažnu strukturu kostiju, čelo je zaobljeno, obrazi su puni i takođe zaobljeni, nos je srednje dug i iz profila izgleda lagano ulubljen, a brada je snažna. Uši nisu mnogo velike, blago su zaobljene na vrhu, prilično su razmaknute i nisu postavljene potpuno uspravno. Oči imaju blago ovalan oblik, postavljene su široko, a boja im je uvek intenzivno plava, poput safira. Rep je srednje dužine i tanak je u korenu, a pri vrhu je gusto odlakan paperjastom dlakom.\r\n\r\nKrzno je srednje dugo, bogato, sjajno i svilenkaste je strukture. Kraće je na licu i na nogama, a na leđima, bokovima, stomaku i repu je poludugo. Gusta svilenkasta dlaka na vratu čini bogatu “grivu”. Boja krzna je veoma karakteristična i dosta se razlikuje od ostalih rasa poludugodlakih mačaka. Krzno je svetle boje sa tamnim obeležjima na njušci, ušima, nogama i repu. Posebna oznaka ove rase su bele šape, čiji je naziv rukavice ili čarape. Uvek su potpuno bele boje, a završavaju se u korenu prstiju, odnosno na članku. Bela boja čarapa mora biti oštro ograničena od boje dlake na nogama. Na prednjim nogama čarape su kraće. Poželjno je da se na stopalima zadnjih šapa belina završava u klinastom obliku. Izvorne boje oznaka su golubije plava i tamnobraon, odnosno crna, a oznake na licu mogu biti boje čokolade, ljubičaste, crvene i krem a zastupljeni su i tigrasti uzorci, kao i uzorci boje kornjačevine. Oznake, koje se nalaze na licu, ušima, nogama i repu, moraju biti jednolično obojene i takođe moraju da čine izraziti kontrast sa bojom tela. Boja krzna na telu može biti od tamnobele boje do svetlosmeđih nijansi, a dlaka na leđima kod svih nijansi je zlatnosmeđe boje.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nSveta birmanska mačka je veoma druželjubiva, umiljata i ima vrlo blagu narav. Dosta je privržena i oseća se veoma prijatno u društvu porodice. Dobro se slaže sa drugim mačkama i sa psima i nije sklona konfliktima. S obzirom na to da ova rasa nikako ne voli da bude sama, bilo kakvo društvo je uvek dobrodošlo. Zbog toga odgajivači preporučuju držanje birmanskih mačaka u paru, a takođe je prihvatljivo i da druga mačka pripada nekoj drugoj rasi ili da bude domaća. Vesela je i lako se prilagođava na život u stanu. Uvek je u potrazi za zabavom. Uživa da se igra i veoma brzo uči razne trikove. Sve vidove zabave će gotovo uvek potražiti na zemlji, dok će akrobacije i skokove  na viša mesta radije prepustiti drugima. Ne zahteva da uvek bude u centru pažnje, ali neće oklevati da stavi do znanja kada je raspoložena za maženje.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nIako birmanska mačka pripada poludugodlakoj rasi, njeno krzno ne zahteva naročitu negu, s obzirom na to da se ne mrsi lako. Dovoljno je počešljati je jednom dnevno za održavanje krzna u dobrom stanju. Kod ove rase nisu zabeleženi ozbiljniji zdravstveni problemi. Međutim, budući da imaju sklonost ka gojenju, potrebno je obratiti pažnju na ishranu. U ishrani su dosta probirljive. Prosečan životni vek mačke svete birme je oko 15 godina.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nUkoliko neko gaji i prodaje ovu rasu, neka nas kontaktira sa ponudom kako bi je mogli ovde objaviti da potencijalni kupci mogu videti.', 'Sveta Birmanska mačka - karakteristike ove rase', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '205-revision-v1', '', '', '2015-10-28 14:24:25', '2015-10-28 14:24:25', '', 205, 'https://www.zivotinjice.com/205-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(208, 1, '2015-10-28 23:25:08', '2015-10-28 23:25:08', 'Engleski koker španijel (eng. <em>English cocker spaniel</em>) je danas često poznat pod nazivom koker i spada u najpopularnije rase pasa.\r\n<h3>Istorija</h3>\r\nDaleke pretke kokera španijela treba tražiti među srednjovekovnim goničima, kao i pretke ostalih španijela i epanjela.\r\n\r\nPrve podatke o postojanju koker španijela možemo naći u opisu Gastona Fibusa (Gaston Phebus) u 14. veku. Međutim, tek posle 500 godina, engleski španijeli su podeljeni u sedam rasa: Klamber, Saseks, Velški Špringer, Engleski Špringer, Poljski (Field), Irski Vodeni (Water) i Koker. Sve navedene rase nastale su od španijela koji su uvezeni u Englesku mnogo vekova pre. Koker i Špringer razvijani su zajedno, ali su se razlikovali po veličini sve do 1892. godine, kada ih je Kinološki savez Engleske (<em>Kennel Club of England</em>) klasifikovao kao dve različite rase psa. Zatim, četrdesetih godina prošlog veka Američki i Kanadski kinološki savez priznali su engleskog koker španijela kao posebnu vrstu u odnosu na američkog koker španijela. Naziv <em>koker </em>(eng. <em>Cocker</em>) potiče od engleske reči <em>woodcock</em>, što znači <em>šljuka</em>. Naime, u početku su kokeri bili uzgajani kako bi lovili ove ptice. Kokeri su generalno dobri u lovu pernate divljači, kao i u sportu i lovu po nepristupačnim ili teško pristupačnim terenima. Danas se ova pasmina češće koristi za druženje zbog prirodno pitomog karaktera.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-209\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Engleski-koker-španijel-umiljati-pas.jpg\" alt=\"Engleski koker španijel - umiljati pas\" width=\"600\" height=\"348\" />\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nEngleski koker španijel je pas srednje veličine i snažnog i kompaktnog tela. Grudni koš je dobro razvijen, ni previše širok, a ni previše uzak gledano od napred, sa duboko postavljenom grudnom kosti. Leđa su čvrsta i ravna, a slabine kratke i široke, sa blago nagnutim sapima. Lobanja je dobro razvijena, niti prefina, niti gruba. Obrazi nisu previše ispupčeni, a nos je dovoljno veliki za lako primanje slabih mirisa. Oči su velike, ali nisu ispupčene. Uvek su tamne boje, a kod primeraka čija je boja jetreno braon, jetreno braon melirano i jetreno braon i bela sa svetlom bojom badema, boja očiju je u skladu sa bojom dlake. Oči imaju inteligentan i nežan izraz, sjajne su i prodorne, sa napetim rubovima kapaka. Uši su opuštene, usađene u visini očiju i dopiru do vrha nosne pečurke. Koža na ušima je tamne boje. Dobro su pokrivene dugom ravnom svilenkastom dlakom. Vilice su snažne, a zubalo perfektno, pravilno i potpuno makazasto, pri čemu gornji sekutići bez razmaka naležu unutrašnjom stranom na sekutiće na donjoj vilici. Zubi u vilici stoje vertikalno. Vrat je srednje dužine, mišićav je i lepo povezan sa kosim plećkama. Plećke su kose i suve. Prednje noge imaju snažne kosti, ravne su i dovoljno kratke za koncentrisan i snažan pokret, ali nisu prekratke, te stoga ne onemogućuju veliku pokretljivost koja treba da odlikuje ovog lovačkog psa. Zadnje noge su široke, dobro zaobljene i veoma mišićave, sa snažnim kostima. Šape su čvrste, imaju debele jastučiće i slične su mačjim. Rep je usađen ispod leđne linije.\r\n\r\nUvek stoji ravno, nikada u vis i često se radosno pomera. Kupira se uobičajeno, ali ne suviše kratko da se ne uočava pogledom, niti suviše dugo kako se ne bi onemogućilo radosno mahanje. Dlaka je ravna i svilenkasta, nikada nije oštra ili talasasta, niti preobilna i uvijena. Telo, prednje noge i zadnje noge iznad skočnog zgloba su dobro odlakani. Može biti različite boje, a kod jednobojnih primeraka belina nije dozvoljena, osim na grudima.\r\n<h3>Karakter</h3>\r\nKoker španijel je rasa psa sa generalno dobrim karakterom. Prijateljski je nastrojen i neumorno pomera rep. Kretanje mu je živahno, pogotovo kad nanjuši trag i neustrašiv je u šikarama. Vrlo je razigran, radostan, nežan, privržen i voli decu, kao i druge životinje. Pun je života i poleta. Ono po čemu je ova pasmina prilično poznata i u čemu je naročito dobra je sledeće: praćenje traga, lov, dobavljanje, motrenje, agilnost i takmičarska poslušnost.\r\n\r\nVeseo je, okretan, vatren, uporan, veoma izdržljiv, hrabar i ima vrlo dobro razvijeno čulo mirisa. Odlično se pokazao u lovu u močvari i šumi.\r\n\r\nTakođe se odlično pokazao u aportiranju (dobavljanju). Čim primeti divljač, samo nekoliko sekundi je markira, a zatim počinje da je “grabi” zubima. Zahvaljujući sitnijem rastu može se dobro snaći u šipražju i trnju.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nMada je koker španijel rasa koja se lako prilagođava životu u kući ili stanu, ne treba zaboraviti da su to ipak lovački psi, kojima je potrebna dovoljna količina vežbe, inače će postati gojazni. Zato je potrebno da budu fizički aktivni 40 do 60 minuta dnevno. Takođe se mora obučavati veoma pažljivo. Koker španijeli uglavnom vole da plivaju, te je potrebno obratiti pažnju na ovo ako se nalazite u blizini vode. Neće im teško pasti ako ih ostavite same u kući.\r\n\r\nDlaka se mora redovno četkati, bar jednom nedeljno. Višak dlake oko i ispod ušiju se mora uklanjati kako bi se obezbedila adekvatna ventilacija i izbegle brojne infekcije. Zatim, dlaka oko šapa i jastučića takođe zahteva redovno posvećivanje pažnje. Ove pse bi trebalo šišati 3 do 4 puta godišnje. Bilo bi dobro da sami naučite da šišate svog kokera zbog ovako česte potrebe za šišanjem.\r\n\r\nKokeri koji žive u kući ili u stanu mogu imati problema sa šapama, odnosno kožom između jastučića. Ovi problemi se javljaju nakon čestih pranja ove regije, koja nikako da se osuši, zbog čega se stvara crvenilo, koje može biti veoma bolno za vašeg kućnog ljubimca. Zbog toga je posle svakog pranja šapa potrebno naročito obratiti pažnju na adekvatno sušenje kože između jastučića. Ova regija se može dodatno osušiti upotrebom pudera. Takođe bi trebalo koristiti i neku kremu (npr. Pavlovićevu mast ili nešto slično), pošto su jastučići izuzetno suvi i hrapavi kada se osuše.\r\n\r\nS obzirom na činjenicu da su im repovi kupirani i da kao kućni psi češće jedu kuvanu hranu, a zbog svoje proždrljivosti, moguća je česta pojava dijareje, koja može izazvati upalu analne žlezde. U tom slučaju, analnu žlezdu nipošto ne treba cediti, već je treba punktirati.\r\n\r\nŠto se tiče prosečne veličine, kod mužjaka visina je 16-17 cm, a težina od 28 do 34 kg, dok je kod ženke prosečna visina 15-16 cm, a težina od 26 do 32 kg. Ukoliko živi u povoljnim uslovima i pravilno se hrani, životni vek im je obično 12 do 14 godina.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUkoliko se neko bavi gajenjem i prodajom ove rase neka nas kontaktira sa svojom ponudom kako bi je mogli ovde izložiti za potencijalne kupce.', 'Engleski koker španijel - umiljati pas', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'engleski-koker-spanijel-umiljati-pas', '', '', '2015-10-28 14:27:19', '2015-10-28 14:27:19', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=208', 0, 'post', '', 0),
(209, 1, '2015-10-28 14:27:10', '2015-10-28 14:27:10', '', 'Engleski koker španijel - umiljati pas', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'engleski-koker-spanijel-umiljati-pas', '', '', '2015-10-28 14:27:10', '2015-10-28 14:27:10', '', 208, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Engleski-koker-španijel-umiljati-pas.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(210, 1, '2015-10-28 14:27:19', '2015-10-28 14:27:19', 'Engleski koker španijel (eng. <em>English cocker spaniel</em>) je danas često poznat pod nazivom koker i spada u najpopularnije rase pasa.\r\n<h3>Istorija</h3>\r\nDaleke pretke kokera španijela treba tražiti među srednjovekovnim goničima, kao i pretke ostalih španijela i epanjela.\r\n\r\nPrve podatke o postojanju koker španijela možemo naći u opisu Gastona Fibusa (Gaston Phebus) u 14. veku. Međutim, tek posle 500 godina, engleski španijeli su podeljeni u sedam rasa: Klamber, Saseks, Velški Špringer, Engleski Špringer, Poljski (Field), Irski Vodeni (Water) i Koker. Sve navedene rase nastale su od španijela koji su uvezeni u Englesku mnogo vekova pre. Koker i Špringer razvijani su zajedno, ali su se razlikovali po veličini sve do 1892. godine, kada ih je Kinološki savez Engleske (<em>Kennel Club of England</em>) klasifikovao kao dve različite rase psa. Zatim, četrdesetih godina prošlog veka Američki i Kanadski kinološki savez priznali su engleskog koker španijela kao posebnu vrstu u odnosu na američkog koker španijela. Naziv <em>koker </em>(eng. <em>Cocker</em>) potiče od engleske reči <em>woodcock</em>, što znači <em>šljuka</em>. Naime, u početku su kokeri bili uzgajani kako bi lovili ove ptice. Kokeri su generalno dobri u lovu pernate divljači, kao i u sportu i lovu po nepristupačnim ili teško pristupačnim terenima. Danas se ova pasmina češće koristi za druženje zbog prirodno pitomog karaktera.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-209\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Engleski-koker-španijel-umiljati-pas.jpg\" alt=\"Engleski koker španijel - umiljati pas\" width=\"600\" height=\"348\" />\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nEngleski koker španijel je pas srednje veličine i snažnog i kompaktnog tela. Grudni koš je dobro razvijen, ni previše širok, a ni previše uzak gledano od napred, sa duboko postavljenom grudnom kosti. Leđa su čvrsta i ravna, a slabine kratke i široke, sa blago nagnutim sapima. Lobanja je dobro razvijena, niti prefina, niti gruba. Obrazi nisu previše ispupčeni, a nos je dovoljno veliki za lako primanje slabih mirisa. Oči su velike, ali nisu ispupčene. Uvek su tamne boje, a kod primeraka čija je boja jetreno braon, jetreno braon melirano i jetreno braon i bela sa svetlom bojom badema, boja očiju je u skladu sa bojom dlake. Oči imaju inteligentan i nežan izraz, sjajne su i prodorne, sa napetim rubovima kapaka. Uši su opuštene, usađene u visini očiju i dopiru do vrha nosne pečurke. Koža na ušima je tamne boje. Dobro su pokrivene dugom ravnom svilenkastom dlakom. Vilice su snažne, a zubalo perfektno, pravilno i potpuno makazasto, pri čemu gornji sekutići bez razmaka naležu unutrašnjom stranom na sekutiće na donjoj vilici. Zubi u vilici stoje vertikalno. Vrat je srednje dužine, mišićav je i lepo povezan sa kosim plećkama. Plećke su kose i suve. Prednje noge imaju snažne kosti, ravne su i dovoljno kratke za koncentrisan i snažan pokret, ali nisu prekratke, te stoga ne onemogućuju veliku pokretljivost koja treba da odlikuje ovog lovačkog psa. Zadnje noge su široke, dobro zaobljene i veoma mišićave, sa snažnim kostima. Šape su čvrste, imaju debele jastučiće i slične su mačjim. Rep je usađen ispod leđne linije.\r\n\r\nUvek stoji ravno, nikada u vis i često se radosno pomera. Kupira se uobičajeno, ali ne suviše kratko da se ne uočava pogledom, niti suviše dugo kako se ne bi onemogućilo radosno mahanje. Dlaka je ravna i svilenkasta, nikada nije oštra ili talasasta, niti preobilna i uvijena. Telo, prednje noge i zadnje noge iznad skočnog zgloba su dobro odlakani. Može biti različite boje, a kod jednobojnih primeraka belina nije dozvoljena, osim na grudima.\r\n<h3>Karakter</h3>\r\nKoker španijel je rasa psa sa generalno dobrim karakterom. Prijateljski je nastrojen i neumorno pomera rep. Kretanje mu je živahno, pogotovo kad nanjuši trag i neustrašiv je u šikarama. Vrlo je razigran, radostan, nežan, privržen i voli decu, kao i druge životinje. Pun je života i poleta. Ono po čemu je ova pasmina prilično poznata i u čemu je naročito dobra je sledeće: praćenje traga, lov, dobavljanje, motrenje, agilnost i takmičarska poslušnost.\r\n\r\nVeseo je, okretan, vatren, uporan, veoma izdržljiv, hrabar i ima vrlo dobro razvijeno čulo mirisa. Odlično se pokazao u lovu u močvari i šumi.\r\n\r\nTakođe se odlično pokazao u aportiranju (dobavljanju). Čim primeti divljač, samo nekoliko sekundi je markira, a zatim počinje da je “grabi” zubima. Zahvaljujući sitnijem rastu može se dobro snaći u šipražju i trnju.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nMada je koker španijel rasa koja se lako prilagođava životu u kući ili stanu, ne treba zaboraviti da su to ipak lovački psi, kojima je potrebna dovoljna količina vežbe, inače će postati gojazni. Zato je potrebno da budu fizički aktivni 40 do 60 minuta dnevno. Takođe se mora obučavati veoma pažljivo. Koker španijeli uglavnom vole da plivaju, te je potrebno obratiti pažnju na ovo ako se nalazite u blizini vode. Neće im teško pasti ako ih ostavite same u kući.\r\n\r\nDlaka se mora redovno četkati, bar jednom nedeljno. Višak dlake oko i ispod ušiju se mora uklanjati kako bi se obezbedila adekvatna ventilacija i izbegle brojne infekcije. Zatim, dlaka oko šapa i jastučića takođe zahteva redovno posvećivanje pažnje. Ove pse bi trebalo šišati 3 do 4 puta godišnje. Bilo bi dobro da sami naučite da šišate svog kokera zbog ovako česte potrebe za šišanjem.\r\n\r\nKokeri koji žive u kući ili u stanu mogu imati problema sa šapama, odnosno kožom između jastučića. Ovi problemi se javljaju nakon čestih pranja ove regije, koja nikako da se osuši, zbog čega se stvara crvenilo, koje može biti veoma bolno za vašeg kućnog ljubimca. Zbog toga je posle svakog pranja šapa potrebno naročito obratiti pažnju na adekvatno sušenje kože između jastučića. Ova regija se može dodatno osušiti upotrebom pudera. Takođe bi trebalo koristiti i neku kremu (npr. Pavlovićevu mast ili nešto slično), pošto su jastučići izuzetno suvi i hrapavi kada se osuše.\r\n\r\nS obzirom na činjenicu da su im repovi kupirani i da kao kućni psi češće jedu kuvanu hranu, a zbog svoje proždrljivosti, moguća je česta pojava dijareje, koja može izazvati upalu analne žlezde. U tom slučaju, analnu žlezdu nipošto ne treba cediti, već je treba punktirati.\r\n\r\nŠto se tiče prosečne veličine, kod mužjaka visina je 16-17 cm, a težina od 28 do 34 kg, dok je kod ženke prosečna visina 15-16 cm, a težina od 26 do 32 kg. Ukoliko živi u povoljnim uslovima i pravilno se hrani, životni vek im je obično 12 do 14 godina.\r\n<h3>Prodaja, štenci i cena</h3>\r\nUkoliko se neko bavi gajenjem i prodajom ove rase neka nas kontaktira sa svojom ponudom kako bi je mogli ovde izložiti za potencijalne kupce.', 'Engleski koker španijel - umiljati pas', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '208-revision-v1', '', '', '2015-10-28 14:27:19', '2015-10-28 14:27:19', '', 208, 'https://www.zivotinjice.com/208-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(211, 1, '2015-10-28 14:29:51', '2015-10-28 14:29:51', 'Mačke pasmine Maine Coon pripadaju dugodlakoj rasi.\r\n\r\nAmerikanci ih zovu “gentle giants” (nežni džinovi).\r\n<h3>Istorija</h3>\r\nMaine Coon mačke vode poreklo sa samog severa SAD-a, tačnije iz države Maine. Ovo je predeo sa prilično surovom klimom, koja je u toku prilagođavanja mačke na sredinu prilično uticala na njen izgled i konstituciju.\r\n\r\nMada o postanku ove rase na postoji nijedan pouzdan podatak, o ovoj mački može se naći mnoštvo legendi, priča i pretpostavki, koje nam dočaravaju neke interesantne maštovite vizije koje rado čitamo iako znamo da su biološki potpuno nemoguće. Tako, na primer, prema jednoj legendi, mačka Maine Coon je nastala ukrštanjem dugodlake domaće mačke i rakuna. Rep crno mramorasto ili tigrasto ošarane Maine Coon zaista podseća na atraktivan rep rakuna, kao i njeno javljanje glasovima “gr-gr” kada ne mjauče.\r\n\r\nJedna priča kaže da je za vreme Francuske revolucije kapetan Clough pripremao bekstvo kraljevske porodice u Ameriku. Na brod je bio prebačen jedan deo nameštaja i ličnih stvari, kao i nekoliko pasa, Persijanki i Angora mačaka. Plan bekstva je propao, a kapetan Clough je zaplovio u pravcu Amerike. Pošto nije bilo nikog više da zatraži nazad kraljevsku imovinu, kapetan je sve poneo u svoj zavičaj Wiscasset u Mejnu (Maine). Postoje priče da su upravo te mačke koje je doneo preci današnje rase Maine Coon.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-212\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Maine-Coon-mačka-dugodlaka-snalažljiva-maca.jpg\" alt=\"Maine Coon mačka - dugodlaka snalažljiva maca\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nU nastanku ove rase izvesno je da moreplovstvo igra značajnu ulogu. Naime, u doba naseljavanja Severne Amerike Vikinzi su na brodovima držali mačke, kako bi lovile miševe koji su se neželjeno ukrcavali na brod. To su bile mačke iz njihovog starog zavičaja, pre svega Norveška šumska mačka. Veruje se da je nova populacija mačaka nastala ukrštanjem sa dugodlakom mačkom koja je već naseljavala novi kontinent.\r\n\r\nMada se ne zna sasvim pouzdano tačno poreklo ove pasmine, ipak je najverovatnije da je ona nastala mešavinom više rasa koje su donosili doseljenici na nov kontinent. Pritom je značajnu ulogu odigralo i prilagođavanje na nove klimatkse i životne uslove.\r\n\r\nDugodlaka mačka Maine Cat (Mejn mačka), kako su je tada zvali, bila je veoma cenjena na rančevima u Mejnu, budući da je izuzetno vešta, odličan lovac i da ima sposobnost da preživi i bez brige čoveka, a ipak je u njegovoj blizini i od koristi mu je.\r\n\r\nPod imenom Maine Cat prvi put se spominje 1903. godine u knjizi “The Book of the Cat” od Frensis Simons, u kojoj se opisuje jedan crnobeli mačak po imenu Captain Jenks (Kapetan Dženks), koji je daleke 1861. godine živeo kod gospođe Pirs i koji je sedamdesetih godina istog veka bio pokazivan na izložbama, koje su se za mačke i pse održavale u okviru godišnjih vašara u regionu.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nMaine Coon je najveća rasna mačka. Svaki deo tela je snažan i mišićav. Kod ove rase mužjak je znatno veći i teži od ženke. Prosečna težina mužjaka je 8 kg, a ženke 5 kg.\r\n\r\nGlava nije okrugla jer do izražaja dolazi dug četvrtast nos. Brada je izražena, dobre je širine i dubine. Linija nosa i brade je pod pravim uglom, a nos kod čela ima jasno izražen prelaz. Uši su velike i visoko pozicionirane, a razmak između njih je otprilike jedna širina uveta u korenu. Na vrhu ušiju ima dosta dlačica, koje ističu njen pomalo divlji izgled. Oči su okrugle ili bademastog oblika. Kod mužjaka grudni koš i leđa su dosta snažni, a telo je dugačko i završava se repom koji svojom dužinom seže do ramena. Rep, koji je najlepši ukras ove rase, pokriven je obilnom dugom dlakom. Noge su snažne i stabilne, zadnje su nešto duže od prednjih.\r\n\r\nDlaka je duga i gusta. Dozvoljene su različite boje dlake. Najčešće se sreću crne i crvene nijanse i njihove razređene verzije sa mramorastom ili tigrastom šarom, kao i bez ovoga, zatim srebrne varijante. Sve ove boje mogu ići u kombinaciji sa belom.\r\n<h3>Karakter</h3>\r\nPored svoje impozantne i pomalo divlje pojave, Maine Coon je izrazito umiljata i dobroćudna mačka. Njen glas proizvodi izuzetno visoke tonove. Ova rasa voli komunikaciju i društvo čoveka, kao i drugih mačaka. Retko jedu same i više vole da jedu u društvu vlasnika ili drugih mačaka. Nikako ne podnosi samoću, te stoga mačka Maine Coon nije najbolji izbor za ljude koji rade po ceo dan ili nisu kod kuće. Kad je dugo i često sama, ova mačka postaje depresivna i posle nekoliko godina nema ništa od života, a ni čovek nema ništa od takve mačke. Odlčno se slaže sa mačkama drugih rasa i sa psima. Nije agresivna prema deci koje je ponekad tretiraju kao igračku, pod uslovom da je od malih nogu naviknuta na takav tretman.\r\n\r\nIako voli ljudsko društvo, ona nije mačka koja stalno sedi u krilu ili koja traži da se stalno drži u naručju. Najviše voli da je u čovekovoj blizini, prati ga iz sobe u sobu i gleda šta on radi, a ponekad voli i da “prekontroliše i pomogne” i da “razgovara”.\r\n\r\nMaine Coon je pretežno razigrana mačka, ali nije stalno u pokretu, već ima i svoje mirne faze kada se odmara i drema. Aktivna je do duboke starosti. Ako u blizini nema pogodne igračke, zanimaće se bilo čime što ima, pa čak i komadom papira. Kao i psi, doneće svoju igračku ispred vlasnika i čekati da je vlasnik opet baci. To im je najdraža igra. Ove mačke se takođe odlikuju izuzetnom inteligencijom, te će kao posledica čestog korišćenja prednjih šapa vrlo lako naučiti da otvaraju vrata ormarića, da okreću slavinu ili da uzimaju manje stvari.\r\n<h3>Nega</h3>\r\nZa razliku od ostalih dugodlakih rasa mačaka, ovoj mački je potrebna minimalna nega. Iako imaju dugu dlaku, Main Coon mačke je same održavaju, zahvaljujući retkoj poddlaci. Krzno je podložno sezonskim promenama-gušće je preko zime, a tanje preko leta. Budući da krzno odbija vodu i da je samoodržavajuće, retko im je potrebno kupanje, mada ima pojedinih primeraka koji veoma vole vodu.\r\n<h3>Cena i prodaja</h3>\r\nAko gajite ovu vrstu  mačke i prodajete, kontaktirajte nas sa ponudom da bi je mogli ovde objaviti potencijalnim kupcima.', 'Maine Coon mačka - dugodlaka snalažljiva maca', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'maine-coon-macka-dugodlaka-snalazljiva-maca', '', '', '2015-10-28 14:29:51', '2015-10-28 14:29:51', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=211', 0, 'post', '', 0),
(212, 1, '2015-10-28 14:29:41', '2015-10-28 14:29:41', '', 'Maine Coon mačka - dugodlaka snalažljiva maca', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'maine-coon-macka-dugodlaka-snalazljiva-maca', '', '', '2015-10-28 14:29:41', '2015-10-28 14:29:41', '', 211, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Maine-Coon-mačka-dugodlaka-snalažljiva-maca.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(213, 1, '2015-10-28 14:29:51', '2015-10-28 14:29:51', 'Mačke pasmine Maine Coon pripadaju dugodlakoj rasi.\r\n\r\nAmerikanci ih zovu “gentle giants” (nežni džinovi).\r\n<h3>Istorija</h3>\r\nMaine Coon mačke vode poreklo sa samog severa SAD-a, tačnije iz države Maine. Ovo je predeo sa prilično surovom klimom, koja je u toku prilagođavanja mačke na sredinu prilično uticala na njen izgled i konstituciju.\r\n\r\nMada o postanku ove rase na postoji nijedan pouzdan podatak, o ovoj mački može se naći mnoštvo legendi, priča i pretpostavki, koje nam dočaravaju neke interesantne maštovite vizije koje rado čitamo iako znamo da su biološki potpuno nemoguće. Tako, na primer, prema jednoj legendi, mačka Maine Coon je nastala ukrštanjem dugodlake domaće mačke i rakuna. Rep crno mramorasto ili tigrasto ošarane Maine Coon zaista podseća na atraktivan rep rakuna, kao i njeno javljanje glasovima “gr-gr” kada ne mjauče.\r\n\r\nJedna priča kaže da je za vreme Francuske revolucije kapetan Clough pripremao bekstvo kraljevske porodice u Ameriku. Na brod je bio prebačen jedan deo nameštaja i ličnih stvari, kao i nekoliko pasa, Persijanki i Angora mačaka. Plan bekstva je propao, a kapetan Clough je zaplovio u pravcu Amerike. Pošto nije bilo nikog više da zatraži nazad kraljevsku imovinu, kapetan je sve poneo u svoj zavičaj Wiscasset u Mejnu (Maine). Postoje priče da su upravo te mačke koje je doneo preci današnje rase Maine Coon.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-212\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Maine-Coon-mačka-dugodlaka-snalažljiva-maca.jpg\" alt=\"Maine Coon mačka - dugodlaka snalažljiva maca\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nU nastanku ove rase izvesno je da moreplovstvo igra značajnu ulogu. Naime, u doba naseljavanja Severne Amerike Vikinzi su na brodovima držali mačke, kako bi lovile miševe koji su se neželjeno ukrcavali na brod. To su bile mačke iz njihovog starog zavičaja, pre svega Norveška šumska mačka. Veruje se da je nova populacija mačaka nastala ukrštanjem sa dugodlakom mačkom koja je već naseljavala novi kontinent.\r\n\r\nMada se ne zna sasvim pouzdano tačno poreklo ove pasmine, ipak je najverovatnije da je ona nastala mešavinom više rasa koje su donosili doseljenici na nov kontinent. Pritom je značajnu ulogu odigralo i prilagođavanje na nove klimatkse i životne uslove.\r\n\r\nDugodlaka mačka Maine Cat (Mejn mačka), kako su je tada zvali, bila je veoma cenjena na rančevima u Mejnu, budući da je izuzetno vešta, odličan lovac i da ima sposobnost da preživi i bez brige čoveka, a ipak je u njegovoj blizini i od koristi mu je.\r\n\r\nPod imenom Maine Cat prvi put se spominje 1903. godine u knjizi “The Book of the Cat” od Frensis Simons, u kojoj se opisuje jedan crnobeli mačak po imenu Captain Jenks (Kapetan Dženks), koji je daleke 1861. godine živeo kod gospođe Pirs i koji je sedamdesetih godina istog veka bio pokazivan na izložbama, koje su se za mačke i pse održavale u okviru godišnjih vašara u regionu.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nMaine Coon je najveća rasna mačka. Svaki deo tela je snažan i mišićav. Kod ove rase mužjak je znatno veći i teži od ženke. Prosečna težina mužjaka je 8 kg, a ženke 5 kg.\r\n\r\nGlava nije okrugla jer do izražaja dolazi dug četvrtast nos. Brada je izražena, dobre je širine i dubine. Linija nosa i brade je pod pravim uglom, a nos kod čela ima jasno izražen prelaz. Uši su velike i visoko pozicionirane, a razmak između njih je otprilike jedna širina uveta u korenu. Na vrhu ušiju ima dosta dlačica, koje ističu njen pomalo divlji izgled. Oči su okrugle ili bademastog oblika. Kod mužjaka grudni koš i leđa su dosta snažni, a telo je dugačko i završava se repom koji svojom dužinom seže do ramena. Rep, koji je najlepši ukras ove rase, pokriven je obilnom dugom dlakom. Noge su snažne i stabilne, zadnje su nešto duže od prednjih.\r\n\r\nDlaka je duga i gusta. Dozvoljene su različite boje dlake. Najčešće se sreću crne i crvene nijanse i njihove razređene verzije sa mramorastom ili tigrastom šarom, kao i bez ovoga, zatim srebrne varijante. Sve ove boje mogu ići u kombinaciji sa belom.\r\n<h3>Karakter</h3>\r\nPored svoje impozantne i pomalo divlje pojave, Maine Coon je izrazito umiljata i dobroćudna mačka. Njen glas proizvodi izuzetno visoke tonove. Ova rasa voli komunikaciju i društvo čoveka, kao i drugih mačaka. Retko jedu same i više vole da jedu u društvu vlasnika ili drugih mačaka. Nikako ne podnosi samoću, te stoga mačka Maine Coon nije najbolji izbor za ljude koji rade po ceo dan ili nisu kod kuće. Kad je dugo i često sama, ova mačka postaje depresivna i posle nekoliko godina nema ništa od života, a ni čovek nema ništa od takve mačke. Odlčno se slaže sa mačkama drugih rasa i sa psima. Nije agresivna prema deci koje je ponekad tretiraju kao igračku, pod uslovom da je od malih nogu naviknuta na takav tretman.\r\n\r\nIako voli ljudsko društvo, ona nije mačka koja stalno sedi u krilu ili koja traži da se stalno drži u naručju. Najviše voli da je u čovekovoj blizini, prati ga iz sobe u sobu i gleda šta on radi, a ponekad voli i da “prekontroliše i pomogne” i da “razgovara”.\r\n\r\nMaine Coon je pretežno razigrana mačka, ali nije stalno u pokretu, već ima i svoje mirne faze kada se odmara i drema. Aktivna je do duboke starosti. Ako u blizini nema pogodne igračke, zanimaće se bilo čime što ima, pa čak i komadom papira. Kao i psi, doneće svoju igračku ispred vlasnika i čekati da je vlasnik opet baci. To im je najdraža igra. Ove mačke se takođe odlikuju izuzetnom inteligencijom, te će kao posledica čestog korišćenja prednjih šapa vrlo lako naučiti da otvaraju vrata ormarića, da okreću slavinu ili da uzimaju manje stvari.\r\n<h3>Nega</h3>\r\nZa razliku od ostalih dugodlakih rasa mačaka, ovoj mački je potrebna minimalna nega. Iako imaju dugu dlaku, Main Coon mačke je same održavaju, zahvaljujući retkoj poddlaci. Krzno je podložno sezonskim promenama-gušće je preko zime, a tanje preko leta. Budući da krzno odbija vodu i da je samoodržavajuće, retko im je potrebno kupanje, mada ima pojedinih primeraka koji veoma vole vodu.\r\n<h3>Cena i prodaja</h3>\r\nAko gajite ovu vrstu  mačke i prodajete, kontaktirajte nas sa ponudom da bi je mogli ovde objaviti potencijalnim kupcima.', 'Maine Coon mačka - dugodlaka snalažljiva maca', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '211-revision-v1', '', '', '2015-10-28 14:29:51', '2015-10-28 14:29:51', '', 211, 'https://www.zivotinjice.com/211-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(214, 1, '2015-10-29 15:05:32', '2015-10-29 15:05:32', 'Sfinks mačka (Sphynx) je relativno nova i retka rasa mačke veoma neobičnog izgleda.\r\n\r\nOva pasmina, koja izgledom podseća na biće iz epske fantastike i mitova gotovo nikoga ne ostavlja ravnodušnim, a takođe ima reputaciju najinteligentnije i najzabavnije rase u svetu mačaka.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nOva neobična mačka bez krzna kroz istoriju je bila prisutna u raznim delovima sveta. U nekim izvorima postoje podaci da su je gajili Asteci među svojim domaćim pasminama, koje su možda bile namenjene za jelo. U “Knjizi mačaka” pominju se bezdlake meksičke mačke koje su bile veoma tražene i cenjene osamdesetih godina 19. veka. Osim toga, 1950. godine u leglu sijamskih mačaka u Parizu rođena su tri mačeta bez krzna. Pojava ostalih primeraka zabeležena je u Australiji, Maroku i Severnoj Karolini. Početak uzgoja današnjeg sfinksa vezuje se za 1966. godinu u Kanadi, kada je domaća mačka na svet donela mače bez krzna nazvanog Prune. On je paren sa majkom, sestrama i ćerkama, da bi se fiksirala pasmina i uredio prvi standard. Zatim, 1978. godine spasena je dugodlaka mačka i njeno bezdlako mače. Mače “mutant” je sterilisano kako ne bi prenelo taj deformitet.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-215\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sfinks-mačka-neobična-maca-bez-dlake.jpg\" alt=\"Sfinks mačka - neobična maca bez dlake\" width=\"637\" height=\"421\" />\r\n\r\nMeđutim, kad je ista mačka opet imala mlade, okotila je još mačića bez dlake. Rezultati istraživanja ovakve pojave ukazuju na to da odsustvo dlake nije posledica genetskih manipulacija, već prirodne i spontane genetske mutacije. Dakle, došlo se do saznanja da je za bezdlakost ove mačke gen jedini “krivac”. Ovaj gen je recesivan. Nova rasa je prvobitno nazvana “Moonstone cat” (Mačka mesečevog kamenja), zatim je bio prisutan naziv “The Canadian hairless” (kanadska bezdlaka), da bi se daljim ukrštanjem dobila nova i zdrava pasmina mačke nazvana Sfinks (Sphynx).\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nSfinks je mačka srednje veličine, nežne građe, finih kostiju i čvrstog mišićavog tela. Glava je blago klinastog oblika, iz koje polazi dug i elegantan vrat. Uši su veoma velike i široke, zaobljenih vrhova i visoko su postavljene na glavi. Nos je kratak. Oči u obliku limuna su velike i široko postavljene, a boja im je ista kao boja tela. Brada je dobro razvijena. Noge su jake i mišićave i zadnje su duže od prednjih. Prednje noge su blago razmaknute. Na krajevima ovalnih šapa nalaze se dugački i vitki prsti. Jastučići na šapama su deblji nego što je to slučaj kod ostalih rasa, zbog čega se stiče utisak da mačka hoda po vazdušnim jastučićima. Ova rasa je takođe prepoznatljiva po dugom, tankom repu, koji se dalje sužava idući ka vrhu.\r\n\r\nPo mišljenju mnogih ljudi, sfinks mački nedostaje najvažnije atraktivno obeležje koje imaju sve mačke, bez obzira na njihov pedigre-krzno. Koža ovih “ćelavih” mačaka, mada naizgled gola, pokrivena je finim pahuljastim dlačicama. Budući da je slična jelenskoj koži i antilopu, jako je nežna i pruža prijatan osećaj pri dodiru. Naborana je na glavi, vratu i ramenima. Pojava dlake je moguća na ušima, njušci, nogama i repu, a kod mužjaka i na testisima. Sfinks je uglavnom bez brkova, mada postoje primerci koji ih mogu imati. Koža može biti različite boje, postoji čak devet grupa boja i sve nijanse sa belom. Sve su priznate na izložbama.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nMnogi tvrde da je karakter ove mačke savršen. Tiha je i osećajna i veoma je privržena svom vlasniku. Iznenađujuće je znatiželjna, neumorna, inteligentna, vesela, aktivna i razigrana. Za njen karakter obično kažu da je “kombinacija mačke, psa, majmuna i deteta”, jer zna da skače i izvodi razne vratolomije kao majmunče, umiljata je poput deteta, verna je vlasniku kao pas i u stanju je da stalno ide za njim po kući mašući repom i, naravno, poseduje tipične mačje osobine, tj. misterioznost i šarm koji ljubitelje ove pasmine fasciniraju vekovima. Veoma su zabavne jer su radoznale i vragolaste. Sfinks nikada ne ispoljava agresiju i nikako ne podnosi samoću jer je jako mazan i emotivan. Neophodno mu je puno ljubavi i pažnje, kao i stalno prisustvo drugih ljudi, sa kojima takođe uživa da “priča”.\r\n<h3>Zdravlje i nega</h3>\r\nSfinks je isključivo kućna rasa mačke, koja je snažna i otporna u pogledu zdravlja. Ne postoje bolesti koje su karakteristične za ovu pasminu. Iako nema krzno, sfinks mački je potrebna redovna nega. Sfinks mačka spada u rasu koja se puno znoji, zbog čega ju je potrebno redovno brisati vlažnim maramicama za bebe i s vremena  na vreme kupati u toploj vodi. Budući da je njena nežna koža sklona opekotinama usled izlaganja sunčevim zracima, preporučuje se izbegavanje sunca koliko god je to moguće, a pri izlasku napolje kada je vreme sunčano, neophodna joj je zaštita u vidu nanošenja kreme za sunčanje. Koža sfinksa lako pocrni na suncu. Uši treba povremeno čistiti štapićem za uši umočenim u mlekom za negu ili u neki blagi rastvor. Oči takođe treba prati s vremena na vreme pomoću pamučnog diska za skidanje šminke umočenog u neki rastvor za oči. S obzirom na to da im se nokti veoma brzo prljaju, treba ih redovno čistiti i skraćivati im vrhove.\r\n\r\nOva mačka je poznata kao veliki gurman, zbog veoma brzog metabolizma, koji joj je potreban da bi održala telesnu temperaturu, budući da nema dlaku koja bi imala tu ulogu. Zato joj treba davati uravnoteženu i kaloričnu hranu. Zbog svega ovoga mačka sfinks jede više od drugih mačaka, ali uprkos toj činjenici, nisu izbirljive kada je hrana u pitanju.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nUkoliko se neko bavi gajenjem i prodajom ove rase, neka nas kontaktira sa ponudom kako bi je mogli predstaviti ovde za potencijalne kupce.', 'Sfinks mačka - neobična maca bez dlake', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'sfinks-macka-neobicna-maca-bez-dlake', '', '', '2015-10-28 15:13:01', '2015-10-28 15:13:01', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=214', 0, 'post', '', 0),
(215, 1, '2015-10-28 15:07:23', '2015-10-28 15:07:23', '', 'Sfinks mačka - neobična maca bez dlake', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'sfinks-macka-neobicna-maca-bez-dlake', '', '', '2015-10-28 15:07:23', '2015-10-28 15:07:23', '', 214, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sfinks-mačka-neobična-maca-bez-dlake.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(216, 1, '2015-10-28 15:07:37', '2015-10-28 15:07:37', 'Sfinks mačka (Sphynx) je relativno nova i retka rasa mačke veoma neobičnog izgleda.\r\n\r\nOva pasmina, koja izgledom podseća na biće iz epske fantastike i mitova gotovo nikoga ne ostavlja ravnodušnim, a takođe ima reputaciju najinteligentnije i najzabavnije rase u svetu mačaka.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nOva neobična mačka bez krzna kroz istoriju je bila prisutna u raznim delovima sveta. U nekim izvorima postoje podaci da su je gajili Asteci među svojim domaćim pasminama, koje su možda bile namenjene za jelo. U “Knjizi mačaka” pominju se bezdlake meksičke mačke koje su bile veoma tražene i cenjene osamdesetih godina 19. veka. Osim toga, 1950. godine u leglu sijamskih mačaka u Parizu rođena su tri mačeta bez krzna. Pojava ostalih primeraka zabeležena je u Australiji, Maroku i Severnoj Karolini. Početak uzgoja današnjeg sfinksa vezuje se za 1966. godinu u Kanadi, kada je domaća mačka na svet donela mače bez krzna nazvanog Prune. On je paren sa majkom, sestrama i ćerkama, da bi se fiksirala pasmina i uredio prvi standard. Zatim, 1978. godine spasena je dugodlaka mačka i njeno bezdlako mače. Mače “mutant” je sterilisano kako ne bi prenelo taj deformitet.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-215\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sfinks-mačka-neobična-maca-bez-dlake.jpg\" alt=\"Sfinks mačka - neobična maca bez dlake\" width=\"637\" height=\"421\" />\r\n\r\nMeđutim, kad je ista mačka opet imala mlade, okotila je još mačića bez dlake. Rezultati istraživanja ovakve pojave ukazuju na to da odsustvo dlake nije posledica genetskih manipulacija, već prirodne i spontane genetske mutacije. Dakle, došlo se do saznanja da je za bezdlakost ove mačke gen jedini “krivac”. Ovaj gen je recesivan. Nova rasa je prvobitno nazvana “Moonstone cat” (Mačka mesečevog kamenja), zatim je bio prisutan naziv “The Canadian hairless” (kanadska bezdlaka), da bi se daljim ukrštanjem dobila nova i zdrava pasmina mačke nazvana Sfinks (Sphynx).\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nSfinks je mačka srednje veličine, nežne građe, finih kostiju i čvrstog mišićavog tela. Glava je blago klinastog oblika, iz koje polazi dug i elegantan vrat. Uši su veoma velike i široke, zaobljenih vrhova i visoko su postavljene na glavi. Nos je kratak. Oči u obliku limuna su velike i široko postavljene, a boja im je ista kao boja tela. Brada je dobro razvijena. Noge su jake i mišićave i zadnje su duže od prednjih. Prednje noge su blago razmaknute. Na krajevima ovalnih šapa nalaze se dugački i vitki prsti. Jastučići na šapama su deblji nego što je to slučaj kod ostalih rasa, zbog čega se stiče utisak da mačka hoda po vazdušnim jastučićima. Ova rasa je takođe prepoznatljiva po dugom, tankom repu, koji se dalje sužava idući ka vrhu.\r\n\r\nPo mišljenju mnogih ljudi, sfinks mački nedostaje najvažnije atraktivno obeležje koje imaju sve mačke, bez obzira na njihov pedigre-krzno. Koža ovih “ćelavih” mačaka, mada naizgled gola, pokrivena je finim pahuljastim dlačicama. Budući da je slična jelenskoj koži i antilopu, jako je nežna i pruža prijatan osećaj pri dodiru. Naborana je na glavi, vratu i ramenima. Pojava dlake je moguća na ušima, njušci, nogama i repu, a kod mužjaka i na testisima. Sfinks je uglavnom bez brkova, mada postoje primerci koji ih mogu imati. Koža može biti različite boje, postoji čak devet grupa boja i sve nijanse sa belom. Sve su priznate na izložbama.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nMnogi tvrde da je karakter ove mačke savršen. Tiha je i osećajna i veoma je privržena svom vlasniku. Iznenađujuće je znatiželjna, neumorna, inteligentna, vesela, aktivna i razigrana. Za njen karakter obično kažu da je “kombinacija mačke, psa, majmuna i deteta”, jer zna da skače i izvodi razne vratolomije kao majmunče, umiljata je poput deteta, verna je vlasniku kao pas i u stanju je da stalno ide za njim po kući mašući repom i, naravno, poseduje tipične mačje osobine, tj. misterioznost i šarm koji ljubitelje ove pasmine fasciniraju vekovima. Veoma su zabavne jer su radoznale i vragolaste. Sfinks nikada ne ispoljava agresiju i nikako ne podnosi samoću jer je jako mazan i emotivan. Neophodno mu je puno ljubavi i pažnje, kao i stalno prisustvo drugih ljudi, sa kojima takođe uživa da “priča”.\r\n<h3>Zdravlje i nega</h3>\r\nSfinks je isključivo kućna rasa mačke, koja je snažna i otporna u pogledu zdravlja. Ne postoje bolesti koje su karakteristične za ovu pasminu. Iako nema krzno, sfinks mački je potrebna redovna nega. Sfinks mačka spada u rasu koja se puno znoji, zbog čega ju je potrebno redovno brisati vlažnim maramicama za bebe i s vremena  na vreme kupati u toploj vodi. Budući da je njena nežna koža sklona opekotinama usled izlaganja sunčevim zracima, preporučuje se izbegavanje sunca koliko god je to moguće, a pri izlasku napolje kada je vreme sunčano, neophodna joj je zaštita u vidu nanošenja kreme za sunčanje. Koža sfinksa lako pocrni na suncu. Uši treba povremeno čistiti štapićem za uši umočenim u mlekom za negu ili u neki blagi rastvor. Oči takođe treba prati s vremena na vreme pomoću pamučnog diska za skidanje šminke umočenog u neki rastvor za oči. S obzirom na to da im se nokti veoma brzo prljaju, treba ih redovno čistiti i skraćivati im vrhove.\r\n\r\nOva mačka je poznata kao veliki gurman, zbog veoma brzog metabolizma, koji joj je potreban da bi održala telesnu temperaturu, budući da nema dlaku koja bi imala tu ulogu. Zato joj treba davati uravnoteženu i kaloričnu hranu. Zbog svega ovoga mačka sfinks jede više od drugih mačaka, ali uprkos toj činjenici, nisu izbirljive kada je hrana u pitanju.', 'Sfinks mačka - neobična maca bez dlake', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '214-revision-v1', '', '', '2015-10-28 15:07:37', '2015-10-28 15:07:37', '', 214, 'https://www.zivotinjice.com/214-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(217, 1, '2015-10-30 23:08:01', '2015-10-30 23:08:01', 'Japanska bobtejl mačka (Japanese bobtail, Mi-Ke) je prepoznatljiva po kratkom pahuljastom repu, po kome je ova pasmina dobila ime.\r\n\r\nNjen izgled je jako neobičan, a istorija zanimljiva.\r\n\r\nU japanskoj kulturi predstavlja simbol sreće.\r\n<h3>Istorijat</h3>\r\nJapanski bobtejl je stara rasa mačke i o njoj se vrlo malo zna. Mada u svom nazivu sadrži epitet japanska, nije sasvim sigurno da ova pasmina mačke zaista potiče odatle, budući da se u pojedinim izvorima može videti da vodi poreklo iz Kine ili Koreje. Ali bez obzira na njeno stvarno poreklo, japanski bobtejl zauzima posebno mesto u japanskoj i orijentalnoj kulturi i istoriji. Ovu kratkorepu mačku u navedenim kulturama smatraju simbolom sreće i ona već vekovima zauzima veoma značajno mesto u azijskoj umetnosti. Naime, crteži mačke bele, riđe i crne boje bez repa mogu se videti u mnogim hramovima u Aziji.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-218\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Japanska-bobtejl-mačka-kratkorepa-maca-koja-donosi-sreću.jpg\" alt=\"Japanska bobtejl mačka - kratkorepa maca koja donosi sreću\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nU japanskoj kulturi za ovu mačku se i danas veruje da donosi sreću, te se stoga porcelanske figure japanskog bobtejla, čiji je naziv “Maneki-neko”, mogu videti u mnogim domovima i poslovnim prostorima u Japanu. Maneki-neko tipično imaju jednu šapu podignutu kao znak dobrodošlice. Čak i pored toga što je imala uzvišeno mesto na zidovima hramova i u mnogim predanjima, ova japanska kratkorepa mačka je živela i kao obična domaća mačka u japanskim domovima. Za ovu rasu je takođe poznato da su između 13. i 15. veka bile najpouzdanija linija odbrane od ozbiljne najezde glodara u Japanu. U to vreme japanske vlasti su dekretom odlučile da se sve mačke puste na ulice kako bi štitile industriju svile i trgovine, jer su im miševi opasno pretili. Tako je ova pasmina postala ulična mačka, a ne kućni ljubimac. Japanski  bobtejl je u ostalim delovima sveta postao poznat tek nakon Drugog svetskog rata. U današnje vreme je veoma rasprostranjena u Americi, dok u Evropi to nije slučaj. Šezdesetih godina prošlog veka ova rasa je privukla pažnju pojedinih odgajivača, čime je započeo njen selektivni uzgoj, a 1971. godine japanski bobtejl je dobio standard.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nJapanski bobtejl ima vitko i snažno telo srednje veličine. Leđa izgledaju blago pogrbljena jer su zadnje noge duže od prednjih. Na kraju tela nalazi se vrlo kratak rep, koji je zaštitni znak ove pasmine. Dužina repa kreće se između 5 i 8 cm, mada ispružen u punoj dužini može biti od 10 do 13 cm. Kao što je slučaj i sa otiskom prsta kod ljudi, rep je drugačiji kod svake mačke. Može biti ravan ili se sastojati od više uglova. Dlaka na repu je nešto duža i deblja i raste prema spolja, što repu daje izgled zečjeg repa. Kada je mačka opuštena, rep drži uspravno. Glava je u obliku gotovo savršenog jednakostraničnog trougla, blago zakrivljenih crta i visokih jagodičnih kostiju. Postoji izraziti prelaz između brkova i lica. Nos je dugačak i dobro naznačen sa dve paralelne crte, koje se prostiru od vrha nosa do obrva. Oči su krupne i više su ovalne nego što su okrugle, a što se tiče njihove boje, sve su dozvoljene na izložbama.\r\n\r\nKrzno je meko i svilenkasto, koje kod japanskog bobtejla može biti i dugo i kratko. Dozvoljene su sve boje, uzorci i kombinacije sa belim, osim srebrnih. Boja krzna mora biti jaka, sjajna i jasna. Najcenjenija je trobojna boja krzna. Boja očiju bi trebalo da se podudara sa bojom dlake.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nJapanski bobtejl je veoma inteligentna i radoznala rasa mačke. Veoma je privržena, voli društvo i stalno traži pažnju. Pripada aktivnim rasama i obožava da istražuje svoju teritoriju. Možete je naučiti raznim trikovima za vrlo kratko vreme. Lako se prilagođavaju na nove ljude i situacije i tolerantne su prema prisustvu drugih životinja. Ova pasmina spada u “pričalice”, budući da ima cvrkutav glas koji je u stanju da proizvede široki dijapazon tonova, zbog čega neki to opisuju kao pevanje.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nJapanski bobtejl je vrlo zahvalna rasa mačke  u pogledu nege. Krzno se veoma jednostavno održava uz redovno češljanje. Potrebno je znati da joj je rep nešto osetljiviji na dodir u odnosu na ostale delove tela, zbog čega treba voditi računa o tome prilikom češljanja. Što se tiče zdravstvenog stanja, ova pasmina je veoma otporna i nema rasno genetska opterećenja. Ako živi u zdravoj sredini i pravilno se hrani, japanski bobtejl može dostići životni vek i od 18 godina.', 'Japanska bobtejl mačka - kratkorepa maca koja donosi sreću', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'japanska-bobtejl-macka-kratkorepa-maca-koja-donosi-srecu', '', '', '2015-10-28 15:10:48', '2015-10-28 15:10:48', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=217', 0, 'post', '', 0),
(218, 1, '2015-10-28 15:10:34', '2015-10-28 15:10:34', '', 'Japanska bobtejl mačka - kratkorepa maca koja donosi sreću', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'japanska-bobtejl-macka-kratkorepa-maca-koja-donosi-srecu', '', '', '2015-10-28 15:10:34', '2015-10-28 15:10:34', '', 217, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Japanska-bobtejl-mačka-kratkorepa-maca-koja-donosi-sreću.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(219, 1, '2015-10-28 15:10:48', '2015-10-28 15:10:48', 'Japanska bobtejl mačka (Japanese bobtail, Mi-Ke) je prepoznatljiva po kratkom pahuljastom repu, po kome je ova pasmina dobila ime.\r\n\r\nNjen izgled je jako neobičan, a istorija zanimljiva.\r\n\r\nU japanskoj kulturi predstavlja simbol sreće.\r\n<h3>Istorijat</h3>\r\nJapanski bobtejl je stara rasa mačke i o njoj se vrlo malo zna. Mada u svom nazivu sadrži epitet japanska, nije sasvim sigurno da ova pasmina mačke zaista potiče odatle, budući da se u pojedinim izvorima može videti da vodi poreklo iz Kine ili Koreje. Ali bez obzira na njeno stvarno poreklo, japanski bobtejl zauzima posebno mesto u japanskoj i orijentalnoj kulturi i istoriji. Ovu kratkorepu mačku u navedenim kulturama smatraju simbolom sreće i ona već vekovima zauzima veoma značajno mesto u azijskoj umetnosti. Naime, crteži mačke bele, riđe i crne boje bez repa mogu se videti u mnogim hramovima u Aziji.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-218\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Japanska-bobtejl-mačka-kratkorepa-maca-koja-donosi-sreću.jpg\" alt=\"Japanska bobtejl mačka - kratkorepa maca koja donosi sreću\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nU japanskoj kulturi za ovu mačku se i danas veruje da donosi sreću, te se stoga porcelanske figure japanskog bobtejla, čiji je naziv “Maneki-neko”, mogu videti u mnogim domovima i poslovnim prostorima u Japanu. Maneki-neko tipično imaju jednu šapu podignutu kao znak dobrodošlice. Čak i pored toga što je imala uzvišeno mesto na zidovima hramova i u mnogim predanjima, ova japanska kratkorepa mačka je živela i kao obična domaća mačka u japanskim domovima. Za ovu rasu je takođe poznato da su između 13. i 15. veka bile najpouzdanija linija odbrane od ozbiljne najezde glodara u Japanu. U to vreme japanske vlasti su dekretom odlučile da se sve mačke puste na ulice kako bi štitile industriju svile i trgovine, jer su im miševi opasno pretili. Tako je ova pasmina postala ulična mačka, a ne kućni ljubimac. Japanski  bobtejl je u ostalim delovima sveta postao poznat tek nakon Drugog svetskog rata. U današnje vreme je veoma rasprostranjena u Americi, dok u Evropi to nije slučaj. Šezdesetih godina prošlog veka ova rasa je privukla pažnju pojedinih odgajivača, čime je započeo njen selektivni uzgoj, a 1971. godine japanski bobtejl je dobio standard.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nJapanski bobtejl ima vitko i snažno telo srednje veličine. Leđa izgledaju blago pogrbljena jer su zadnje noge duže od prednjih. Na kraju tela nalazi se vrlo kratak rep, koji je zaštitni znak ove pasmine. Dužina repa kreće se između 5 i 8 cm, mada ispružen u punoj dužini može biti od 10 do 13 cm. Kao što je slučaj i sa otiskom prsta kod ljudi, rep je drugačiji kod svake mačke. Može biti ravan ili se sastojati od više uglova. Dlaka na repu je nešto duža i deblja i raste prema spolja, što repu daje izgled zečjeg repa. Kada je mačka opuštena, rep drži uspravno. Glava je u obliku gotovo savršenog jednakostraničnog trougla, blago zakrivljenih crta i visokih jagodičnih kostiju. Postoji izraziti prelaz između brkova i lica. Nos je dugačak i dobro naznačen sa dve paralelne crte, koje se prostiru od vrha nosa do obrva. Oči su krupne i više su ovalne nego što su okrugle, a što se tiče njihove boje, sve su dozvoljene na izložbama.\r\n\r\nKrzno je meko i svilenkasto, koje kod japanskog bobtejla može biti i dugo i kratko. Dozvoljene su sve boje, uzorci i kombinacije sa belim, osim srebrnih. Boja krzna mora biti jaka, sjajna i jasna. Najcenjenija je trobojna boja krzna. Boja očiju bi trebalo da se podudara sa bojom dlake.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nJapanski bobtejl je veoma inteligentna i radoznala rasa mačke. Veoma je privržena, voli društvo i stalno traži pažnju. Pripada aktivnim rasama i obožava da istražuje svoju teritoriju. Možete je naučiti raznim trikovima za vrlo kratko vreme. Lako se prilagođavaju na nove ljude i situacije i tolerantne su prema prisustvu drugih životinja. Ova pasmina spada u “pričalice”, budući da ima cvrkutav glas koji je u stanju da proizvede široki dijapazon tonova, zbog čega neki to opisuju kao pevanje.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nJapanski bobtejl je vrlo zahvalna rasa mačke  u pogledu nege. Krzno se veoma jednostavno održava uz redovno češljanje. Potrebno je znati da joj je rep nešto osetljiviji na dodir u odnosu na ostale delove tela, zbog čega treba voditi računa o tome prilikom češljanja. Što se tiče zdravstvenog stanja, ova pasmina je veoma otporna i nema rasno genetska opterećenja. Ako živi u zdravoj sredini i pravilno se hrani, japanski bobtejl može dostići životni vek i od 18 godina.', 'Japanska bobtejl mačka - kratkorepa maca koja donosi sreću', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '217-revision-v1', '', '', '2015-10-28 15:10:48', '2015-10-28 15:10:48', '', 217, 'https://www.zivotinjice.com/217-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(220, 1, '2015-10-31 15:11:08', '2015-10-31 15:11:08', 'Norveška šumska mačka (eng. Norwegian Forest cat) je jedna od najvećih rasa u mačjem svetu koja vodi poreklo sa severa Evrope.\r\n\r\nSpada u dugodlaku rasu mačaka. Čarobno stvorenje iz mitova i verni pratilac vikinga, ova skandinavska rasa pominje se u mnogim bajkama i mitovima, a takođe postoji verovanje da je bila redovan putnik na vikinškim brodovima.\r\n\r\nU današnje vreme ova stara i retka rasa je nacionalna mačka Norveške.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nPoznato je da su domaće mačke prvi put stigle u Skandinaviju negde oko 1000. godine prilikom trgovanja Vikinga sa Vizantijskim carstvom na istoku, čiji je glavni grad bio Konstantinopolis, današnji Istanbul. Takođe postoje dokazi da su Vikinzi i Vizantinci trgovali mačkama jer mačji svet u Norveškoj ima iste boje dlake kao  u Turskoj, što je retka pojava u Evropi.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-223\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Norveška-šumska-mačka-bajkovita-verna-maca.jpg\" alt=\"Norveška šumska mačka - bajkovita verna maca\" width=\"784\" height=\"525\" />\r\n\r\nDugodlake mačke su prilično česta pojava u Skandinaviji. Norveška ima svoju “wegie” mačku, a Danska i Švedska imaju sopstvene verzije dugodlake mačke, koje se nazivaju “racekatte” i “rugkatt”.\r\n\r\nNorveška šumska mačka, koju u Norveškoj zovu <em>Norsk</em> <em>Skogkatt </em>je veoma stara rasa mačke, o čijem poreklu postoje brojne teorije i pretpostavke. To je izvono skandinavska pasmina, koja se razvila u hladnoj, severnoj klimi Norveške. Prema jednoj teoriji, ova rasa potiče od kratkodlakih mačaka koje su iz Engleske u Norvešku stigle vikinškim brodovima u 9. veku. U nekim izvorima se navodi da su Vikinzi tokom svojih putovanja i ratnih pohoda često držali ove mačke na brodovima kako bi rešili problem najezde glodara, koji su se neželjeno ukrcavali na brod zajedno sa hranom. Kasnije je zahvaljujući svojim izuzetnim lovačkim sposobnostima na mnogim seoskim imanjima ova mačka bila prva linija odbrane od štetočina. Postoji još jedna teorija, prema kojoj je poreklo ove mačke izvorno norveško i daleki predak joj je ris, a u prilog ovoj tvrdnji navode se sličnosti u fizičkim karakteristikama sa norveškim risom, kao i način lovljenja ribe, koji je identičan kod ove dve vrste. Međutim, pored brojnih pretpostavki, ono što se danas sa sigurnošću može potvrditi je činjenica da se radi o prirodnoj rasi mačke, koja nije postala kao rezultat planskog uzgoja, već viševekovne evolucije i prirodne selekcije. U norveškim bajkama, koje su prikupljene i zapisane u 19. veku, pominje se “vilinska mačka” sa dugim i čupavim repom. Grupa uzgajivača je tridesetih godina prošlog veka od mačaka koje su živele napolju i služile za lov na štetočine počela da razvija pasminu sa pedigreom.\r\n\r\nTako je norveška šumska mačka predstavljena tek 1938. godine na izložbi u Oslu, iako je postojala vekovima unazad.  Tokom Drugog svetskog rata pretila je opasnost priznavanju i opstanku ove rase. Plansko gajenje norveške šumske mačke počelo je tek 1970. godine, a rasa je zvanično priznata osamdesetih godina prošlog veka. Norveški kralj Olaf V proglasio je ovu pasminu službenom mačkom Norveške 1991. godine.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nOva mačka je razvila karakteristične fizičke osobine, impozantnu veličinu i dvoslojno vunasto krzno kako bi se što bolje prilagodila hladnoj skandinavskoj klimi. Norveška šumska mačka pripada veoma snažnoj i izdržljivoj rasi. Ima dugo, snažno i mišićavo telo. Noge su takođe duge i snažne, zadnje su duže od prednjih, te je stoga zadnji deo tela blago uzdignut. Šape su velike, teške i okrugle sa gustim dlakama između prstiju. Kandže su im oštre i snažne. Ove mačke imaju dugačak rep, koji je visoko postavljen, sužen pri vrhu i obrastao veoma gustom dlakom. Glava je simetrična i trouglastog je oblika. Čelo je blago zaobljeno, a brada snažna. Nos je ravan i pregib na njemu nije dozvoljen. Uši su velike i široke u osnovi, a pri vrhu se sužavaju. Bogato su obrasle dlakom i imaju velike čuperke na vrhu. Ima velike oči, ovalnog oblika, dobro su otvorene i lagano koso položene. Ove mačke mogu imati oči svih boja.\r\n\r\nNajupečatljivija karakteristika norveške šumske mačke je njeno bogato dvoslojno vunasto krzno. Poddlaka je vunasta, a sjajna dlaka je otporna na vlagu i vodu, jer joj je glavni zadatak odbacivanje snega i kiše. Dužina dlake nije ista na svim delovima tela. Na ramenima je nešto kraća, prema leđima i bokovima se postepeno produžava, a najduža je na gornjem delu zadnjih nogu i oko vrata, gde formira bogat okovratnik. Na izložbama su dozvoljene sve boje, osim čokoladne, lila i boje cimeta. Može biti i različitih dezena u kombinaciji sa belom. Dužina i gustina dlake nisu uvek iste, već se menjaju u zavisnosti od godišnjeg doba, pa je preko leta krzno kraće i bez okovratnika.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nNorveška šumska mačka je veoma radoznala, inteligentna i druželjubiva. Ima blagu narav i izuzetno je privržena vlasniku i strpljiva je sa decom. Nije previše zahtevna što se tiče traženja pažnje, iako uživa kada joj se vlasnik posvećuje. Nikako ne  treba preterivati u ovome, već joj treba dati prostora i slobode kako bi razvijala svoje sposobnosti. Veoma je energična i spretna, te stoga uživa u trčanju i skakanju, a voli i da se penje na najneverovatnija mesta.\r\n\r\nTakođe će uživati u najrazličitijim igrama. Obožava da istražuje svoju okolinu. Vrstan je lovac i takođe poseduje odlične ribolovačke veštine. Izuzetno je brbljiva i njen prijatan i blag glas, kao što je to slučaj i kod mejn kuna, u totalnoj je suprotnosti sa njenim robusnim izgledom. Ova rasa mačke se izuzetno brzo prilagođava svakoj situaciji. Obožava društvo i vrlo je umiljata.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nKrzno norveške šumske mačke je veoma lako za održavanje. Dovoljno je češljati je jednom do dva puta nedeljno kako bi se krzno održalo u dobrom stanju. U doba linjanja poželjno je posvetiti joj posebnu pažnju i češće je češljati. Norveška šumska mačka spada u generalno zdrave rase. Međutim, moguće je da se pojave problemi sa bubrezima. Životni vek norveške šumske mačke je od 9 do 15 godina, ali uz pravilnu negu i život bez stresa može živeti i duže.\r\n<h3>Razlika između mejn kuna i norveške šumske mačke</h3>\r\nNorveška šumska mačka i mejn kun se razlikuju po veličini i obliku glave. Mejn kun je veći i krupniji od norveške šumske mačke i ima drugačiju teksturu dlake. Norveška šumska mačka ima glavu trouglastog oblika, profil joj je ravan, a oči su iskošene, dok mejn kun ima glavu kvadratnog oblika i krupne okrugle oči.', 'Norveška šumska mačka - bajkovita verna maca', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'norveska-sumska-macka-bajkovita-verna-maca', '', '', '2015-10-28 15:14:02', '2015-10-28 15:14:02', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=220', 0, 'post', '', 0),
(221, 1, '2015-10-28 15:13:01', '2015-10-28 15:13:01', 'Sfinks mačka (Sphynx) je relativno nova i retka rasa mačke veoma neobičnog izgleda.\r\n\r\nOva pasmina, koja izgledom podseća na biće iz epske fantastike i mitova gotovo nikoga ne ostavlja ravnodušnim, a takođe ima reputaciju najinteligentnije i najzabavnije rase u svetu mačaka.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nOva neobična mačka bez krzna kroz istoriju je bila prisutna u raznim delovima sveta. U nekim izvorima postoje podaci da su je gajili Asteci među svojim domaćim pasminama, koje su možda bile namenjene za jelo. U “Knjizi mačaka” pominju se bezdlake meksičke mačke koje su bile veoma tražene i cenjene osamdesetih godina 19. veka. Osim toga, 1950. godine u leglu sijamskih mačaka u Parizu rođena su tri mačeta bez krzna. Pojava ostalih primeraka zabeležena je u Australiji, Maroku i Severnoj Karolini. Početak uzgoja današnjeg sfinksa vezuje se za 1966. godinu u Kanadi, kada je domaća mačka na svet donela mače bez krzna nazvanog Prune. On je paren sa majkom, sestrama i ćerkama, da bi se fiksirala pasmina i uredio prvi standard. Zatim, 1978. godine spasena je dugodlaka mačka i njeno bezdlako mače. Mače “mutant” je sterilisano kako ne bi prenelo taj deformitet.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-215\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Sfinks-mačka-neobična-maca-bez-dlake.jpg\" alt=\"Sfinks mačka - neobična maca bez dlake\" width=\"637\" height=\"421\" />\r\n\r\nMeđutim, kad je ista mačka opet imala mlade, okotila je još mačića bez dlake. Rezultati istraživanja ovakve pojave ukazuju na to da odsustvo dlake nije posledica genetskih manipulacija, već prirodne i spontane genetske mutacije. Dakle, došlo se do saznanja da je za bezdlakost ove mačke gen jedini “krivac”. Ovaj gen je recesivan. Nova rasa je prvobitno nazvana “Moonstone cat” (Mačka mesečevog kamenja), zatim je bio prisutan naziv “The Canadian hairless” (kanadska bezdlaka), da bi se daljim ukrštanjem dobila nova i zdrava pasmina mačke nazvana Sfinks (Sphynx).\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nSfinks je mačka srednje veličine, nežne građe, finih kostiju i čvrstog mišićavog tela. Glava je blago klinastog oblika, iz koje polazi dug i elegantan vrat. Uši su veoma velike i široke, zaobljenih vrhova i visoko su postavljene na glavi. Nos je kratak. Oči u obliku limuna su velike i široko postavljene, a boja im je ista kao boja tela. Brada je dobro razvijena. Noge su jake i mišićave i zadnje su duže od prednjih. Prednje noge su blago razmaknute. Na krajevima ovalnih šapa nalaze se dugački i vitki prsti. Jastučići na šapama su deblji nego što je to slučaj kod ostalih rasa, zbog čega se stiče utisak da mačka hoda po vazdušnim jastučićima. Ova rasa je takođe prepoznatljiva po dugom, tankom repu, koji se dalje sužava idući ka vrhu.\r\n\r\nPo mišljenju mnogih ljudi, sfinks mački nedostaje najvažnije atraktivno obeležje koje imaju sve mačke, bez obzira na njihov pedigre-krzno. Koža ovih “ćelavih” mačaka, mada naizgled gola, pokrivena je finim pahuljastim dlačicama. Budući da je slična jelenskoj koži i antilopu, jako je nežna i pruža prijatan osećaj pri dodiru. Naborana je na glavi, vratu i ramenima. Pojava dlake je moguća na ušima, njušci, nogama i repu, a kod mužjaka i na testisima. Sfinks je uglavnom bez brkova, mada postoje primerci koji ih mogu imati. Koža može biti različite boje, postoji čak devet grupa boja i sve nijanse sa belom. Sve su priznate na izložbama.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nMnogi tvrde da je karakter ove mačke savršen. Tiha je i osećajna i veoma je privržena svom vlasniku. Iznenađujuće je znatiželjna, neumorna, inteligentna, vesela, aktivna i razigrana. Za njen karakter obično kažu da je “kombinacija mačke, psa, majmuna i deteta”, jer zna da skače i izvodi razne vratolomije kao majmunče, umiljata je poput deteta, verna je vlasniku kao pas i u stanju je da stalno ide za njim po kući mašući repom i, naravno, poseduje tipične mačje osobine, tj. misterioznost i šarm koji ljubitelje ove pasmine fasciniraju vekovima. Veoma su zabavne jer su radoznale i vragolaste. Sfinks nikada ne ispoljava agresiju i nikako ne podnosi samoću jer je jako mazan i emotivan. Neophodno mu je puno ljubavi i pažnje, kao i stalno prisustvo drugih ljudi, sa kojima takođe uživa da “priča”.\r\n<h3>Zdravlje i nega</h3>\r\nSfinks je isključivo kućna rasa mačke, koja je snažna i otporna u pogledu zdravlja. Ne postoje bolesti koje su karakteristične za ovu pasminu. Iako nema krzno, sfinks mački je potrebna redovna nega. Sfinks mačka spada u rasu koja se puno znoji, zbog čega ju je potrebno redovno brisati vlažnim maramicama za bebe i s vremena  na vreme kupati u toploj vodi. Budući da je njena nežna koža sklona opekotinama usled izlaganja sunčevim zracima, preporučuje se izbegavanje sunca koliko god je to moguće, a pri izlasku napolje kada je vreme sunčano, neophodna joj je zaštita u vidu nanošenja kreme za sunčanje. Koža sfinksa lako pocrni na suncu. Uši treba povremeno čistiti štapićem za uši umočenim u mlekom za negu ili u neki blagi rastvor. Oči takođe treba prati s vremena na vreme pomoću pamučnog diska za skidanje šminke umočenog u neki rastvor za oči. S obzirom na to da im se nokti veoma brzo prljaju, treba ih redovno čistiti i skraćivati im vrhove.\r\n\r\nOva mačka je poznata kao veliki gurman, zbog veoma brzog metabolizma, koji joj je potreban da bi održala telesnu temperaturu, budući da nema dlaku koja bi imala tu ulogu. Zato joj treba davati uravnoteženu i kaloričnu hranu. Zbog svega ovoga mačka sfinks jede više od drugih mačaka, ali uprkos toj činjenici, nisu izbirljive kada je hrana u pitanju.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nUkoliko se neko bavi gajenjem i prodajom ove rase, neka nas kontaktira sa ponudom kako bi je mogli predstaviti ovde za potencijalne kupce.', 'Sfinks mačka - neobična maca bez dlake', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '214-revision-v1', '', '', '2015-10-28 15:13:01', '2015-10-28 15:13:01', '', 214, 'https://www.zivotinjice.com/214-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(483, 1, '2017-10-15 16:23:08', '2017-10-15 16:23:08', 'Bostonski terijer (<em>Boston terrier</em>) je živahan i vrlo inteligentan pas, kratke dlake i kompaktne građe, koji odaje utisak inteligencije i odlučnosti.\r\n\r\nAko razmišljate da li je ovaj pas pravi izbor za vašeg kućnog ljubimca, pročitajte nešto više o njegovim fizičkim karakteristikama, temperamentu i načinu održavanja.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBostonski terijer, ranije poznat i kao boston bul ili bostonski bul terijer, nastao je oko 1870. godine ukrštanjem buldoga i bul terijera. Naime, u Bostonu je u to vreme bio cilj da se od ove dve već poznate rase borbenih pasa stvori novi tip borbenog psa – bostonski terijer. Ova rasa je bila naročito popularna 1920. godine i bila je namenjena borbama pasa koje su održavane u nekim američkim gradovima. Smatra se da je ova hibridna rasa bila bolja i borbenija od osnovnih rasa. Dakle, nova rasa - bostonski terijer – stvorena je isključivo za korišćenje u borbama pasa.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-161\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Bostonski-terijer-inteligentni-pas-dzentlmen.jpg\" alt=\"Bostonski terijer - inteligentni pas dzentlmen\" width=\"442\" height=\"299\" />\r\n<h3>Fizičke karakteristike</h3>\r\nIako je po veličini mali, ovaj pas je jako snažan i mišićav i ima takozvani kockasti izgled. Dužina nogu mora biti u proporciji sa dužinom trupa da bi se dobio oblik kvadrata. Bostonski terijer uvek mora biti skladne i kompaktne građe, odnosno nikada ne sme delovati ni mršavo niti previše grubo. Bostonski terijer ima graciozan stav i odaje utisak uravnoteženosti i mirne snage. Sve četiri noge se ujednačeno kreću ritmičnim korakom. Svaki korak je odmeren i zrači snagom i ljupkošću. Prednje noge bostonskog terijera su čvrste, prave i mišićave. On ima širok grudni koš i kratka leđa, a rep je nisko postavljen i kratak. Rep može biti prav ili uvijen i uvek stoji horizontalno.\r\n\r\nVrat ovog psa je blago savijen, a dužina vrata mora biti u potpunom skladu sa ostatkom tela. Ovaj pas ima četvrtastu lobanju, koja je pljosnata u donjem delu. Pripada vrsti takozvanih kratkoglavih pasa, a lice je bez bora. Čelo mu je pravo, a njuška široka, kratka i usklađena sa lobanjom. Donja vilica je proporcionalna sa telom, ali gornja vilica je manja, što im daje pljosnati izgled. Uši bostonskog terijera su nalik ušima slepog miša, pa su po prirodi uspravne. Zubi su mu pravilni, a oči su mu tamne, okrugle i razmaknute. Usne ovog psa u potpunosti pokrivaju zube i nisu mlohave i opuštene.\r\n\r\nBostonski terijer se smatra psom koji ima najlepšu dlaku. Krzno ovog psa je uglavnom crvenkasto-smeđe tigraste boje sa belim šarama, a može biti i indigo ili crne boje sa takođe belim šarama. Ove bele šare su pravilno raspoređene po njušci, čelu, lobanji, oko vrata, na grudnom košu, na prednjim nogama, ali i na donjem delu zadnjih nogu. Zbog ovih šara često deluje kao da ovi psi nose smoking, pa ih mnogi nazivaju i ,,američki džentlmeni”. Bostonski terijeri nikada nisu jednobojni. Dlaka bostonskog terijera je kratka, sjajna i tanka i gotovo uopšte ne opada.\r\n\r\nŠto se tiče težine, postoje tri grupe bostonskh terijera, a to su oni koji su lakši od 7 kg, oni koji teže 7-9 kg i oni 9.5-11 kg. Bez obzira kolika im je težina, oni nikada nisu slabi i mršavi. Za njih je uvek karakteristična čvrsta građa.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\n<img class=\"size-full wp-image-429 aligncenter\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Boston-terijer.jpg\" alt=\"boston-terijer\" width=\"600\" height=\"382\" />\r\n\r\nBostonski terijer je po prirodi veoma živahan.  Miroljubiv je i inteligentan. Na prvi pogled ovaj pas odaje utisak budnosti i inteligencije. Bostonski terijer je izuzetno vezan za svog gospodara, jako je strpljiv i umiljat. Smatra se da ta umiljatost i uravnoteženi karakter potiču od toga što je ukršten sa francuskim buldogom, na koga dosta liči. Preporučuje se i porodicama sa malom decom jer je izuzetno nežan prema njima i voli da se igra sa njima, dok je prema odraslima izuzetno pažljiv i voli da se mazi.\r\n\r\nOvi psi lako uče nove komande i nove trikove i jako su osetljivi na glas svog gospodara. Njima je potreban čvrst i odlučan vlasnik, koji će ih dresirati na pravi način. Oni najviše vole da provode vreme u stanu, pa im nije potrebno veliko dvorište. Oni nisu nešto posebno aktivni napolju, mada mogu lako da se naviknu na bilo koju sredinu i situaciju. Osim što su umiljati i mazni, umeju da budu i hiperaktivni, razigrani i veseli. Bostonski terijer je pas koji ume da pokaže kada je srećan, kada je tužan, ali i kada je uvređen. Sve to je dokaz da ovaj pas zahteva dosta ljubavi, igre i pažnje, ali kada ih dobije, vratiće vam duplo više.\r\n\r\nU nekim slučajevima, bostonski terijer može pokazati i malo žustriju narav, a to je osobina koju je ova rasa nasledila od svojih predaka terijera. Kao i većinu drugih pasa, i bostonskog terijera treba dresirati i socijalizovati još od malena. Bitno je da dok su mladi ostvare što više kontakata sa različitim ljudima, mestima i zvucima. Na taj način štene će moći da izraste u poslušnog psa i odanog čovekovog prijatelja.\r\n<h3>Održavanje i nega</h3>\r\nBostonski terijer ne zahteva neku posebnu pažnju i negu. Kada je u zatvorenom prostoru, ovaj pas je prilično neaktivan i zato je pogodan za život u stanu. Možete ga voditi u šetnje, jer voli da se igra u dvorištu, ali ipak najviše voli zatvoreni prostor. Potrebno ga je samo povremeno četkati jer se gotovo uopšte ne linja. Dovoljno je da koristite četku sa tvrđom dlakom jednom nedeljno. Ovaj pas se preporučuje za držanje u stanu, jer neće ostavljati dlake po nameštaju. Kupajte ih samo kada je to nephodno i koristite preparate za takozvano ,,suvo kupanje”.\r\n\r\nBostonski terijer je generalno zdrava rasa, a može se desiti samo da obole od nekih uobičajenih psećih bolesti. Imajte na umu da ovoj rasi pasa smeta preterana toplota ili preterana hladnoća.\r\n\r\nNajbolje je da ih držite u zatvorenom prostoru na nekoj umerenoj temperaturi. Pošto imaju veoma krupne oči, redovno im čistite lice i proveravajte da li su im oči možda crvene ili iritirane nečim.\r\n\r\nTakođe, važno je da im čistite zube 2-3 puta nedeljno da se bakterije ne bi nakupljale u ustima, a poželjno je i da im perete zube svakoga dana da ne bi došlo do lošeg zadaha i oboljenja desni.\r\n\r\nNeophodno je i uši svog psa da čistite jednom nedeljno, da bi se uklonili crvenilo i loš miris, koji su obično posledica neke infekcije. Čistite samo spoljašnji deo ušiju uz pomoć obične pamučne vate. Nokte ovog psa je dovoljno seći 1-2 puta mesečno, jer na taj način će se sprečiti ogrebotine i slični problemi.\r\n\r\nMeđutim, imajte u vidu da nokti na psećim šapama imaju krvne sudove i zato pri skraćivanju noktiju morate biti veoma oprezni, da ne bi došlo do krvarenja. Pas može da se uplaši i onda će da beži svaki put kada vidi grickalicu za nokte. Ako se plašite da sami ovo uradite, najbolje bi bilo da se konsultujete sa vašim veterinarom. Ono što je takođe veoma važno jeste da redovno proveravate da li vaš pas možda ima po telu osipe, crvenilo, upaljenu kožu ili sluzokožu usta, šapa ili očiju.\r\n\r\nNajbolje bi bilo jednom nedeljno detaljno da pregledate vašeg psa, da bi se na vreme izlečila bilo kakva zdravstvena tegoba i sprečile dalje komplikacije. Bostonski terijer u proseku živi od 13 do 15 godina. Bostonski terijer je odličan izbor za <a href=\"https://kucniljubimac.com\">kućnog ljubimca</a> za sve uzraste i za sve uslove života. Ako se odlučite za ovu rasu psa, dobićete najboljeg prijatelja za ceo život. Bostonski terijer je idealan kućni ljubimac za porodice sa malom decom, za starije ljude i za samce.', 'Bostonski terijer - inteligentni pas džentlmen', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '160-revision-v1', '', '', '2017-10-15 16:23:08', '2017-10-15 16:23:08', '', 160, 'https://www.zivotinjice.com/160-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(223, 1, '2015-10-28 15:13:52', '2015-10-28 15:13:52', '', 'Norveška šumska mačka - bajkovita verna maca', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'norveska-sumska-macka-bajkovita-verna-maca', '', '', '2015-10-28 15:13:52', '2015-10-28 15:13:52', '', 220, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Norveška-šumska-mačka-bajkovita-verna-maca.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(224, 1, '2015-10-28 15:14:02', '2015-10-28 15:14:02', 'Norveška šumska mačka (eng. Norwegian Forest cat) je jedna od najvećih rasa u mačjem svetu koja vodi poreklo sa severa Evrope.\r\n\r\nSpada u dugodlaku rasu mačaka. Čarobno stvorenje iz mitova i verni pratilac vikinga, ova skandinavska rasa pominje se u mnogim bajkama i mitovima, a takođe postoji verovanje da je bila redovan putnik na vikinškim brodovima.\r\n\r\nU današnje vreme ova stara i retka rasa je nacionalna mačka Norveške.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nPoznato je da su domaće mačke prvi put stigle u Skandinaviju negde oko 1000. godine prilikom trgovanja Vikinga sa Vizantijskim carstvom na istoku, čiji je glavni grad bio Konstantinopolis, današnji Istanbul. Takođe postoje dokazi da su Vikinzi i Vizantinci trgovali mačkama jer mačji svet u Norveškoj ima iste boje dlake kao  u Turskoj, što je retka pojava u Evropi.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-223\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Norveška-šumska-mačka-bajkovita-verna-maca.jpg\" alt=\"Norveška šumska mačka - bajkovita verna maca\" width=\"784\" height=\"525\" />\r\n\r\nDugodlake mačke su prilično česta pojava u Skandinaviji. Norveška ima svoju “wegie” mačku, a Danska i Švedska imaju sopstvene verzije dugodlake mačke, koje se nazivaju “racekatte” i “rugkatt”.\r\n\r\nNorveška šumska mačka, koju u Norveškoj zovu <em>Norsk</em> <em>Skogkatt </em>je veoma stara rasa mačke, o čijem poreklu postoje brojne teorije i pretpostavke. To je izvono skandinavska pasmina, koja se razvila u hladnoj, severnoj klimi Norveške. Prema jednoj teoriji, ova rasa potiče od kratkodlakih mačaka koje su iz Engleske u Norvešku stigle vikinškim brodovima u 9. veku. U nekim izvorima se navodi da su Vikinzi tokom svojih putovanja i ratnih pohoda često držali ove mačke na brodovima kako bi rešili problem najezde glodara, koji su se neželjeno ukrcavali na brod zajedno sa hranom. Kasnije je zahvaljujući svojim izuzetnim lovačkim sposobnostima na mnogim seoskim imanjima ova mačka bila prva linija odbrane od štetočina. Postoji još jedna teorija, prema kojoj je poreklo ove mačke izvorno norveško i daleki predak joj je ris, a u prilog ovoj tvrdnji navode se sličnosti u fizičkim karakteristikama sa norveškim risom, kao i način lovljenja ribe, koji je identičan kod ove dve vrste. Međutim, pored brojnih pretpostavki, ono što se danas sa sigurnošću može potvrditi je činjenica da se radi o prirodnoj rasi mačke, koja nije postala kao rezultat planskog uzgoja, već viševekovne evolucije i prirodne selekcije. U norveškim bajkama, koje su prikupljene i zapisane u 19. veku, pominje se “vilinska mačka” sa dugim i čupavim repom. Grupa uzgajivača je tridesetih godina prošlog veka od mačaka koje su živele napolju i služile za lov na štetočine počela da razvija pasminu sa pedigreom.\r\n\r\nTako je norveška šumska mačka predstavljena tek 1938. godine na izložbi u Oslu, iako je postojala vekovima unazad.  Tokom Drugog svetskog rata pretila je opasnost priznavanju i opstanku ove rase. Plansko gajenje norveške šumske mačke počelo je tek 1970. godine, a rasa je zvanično priznata osamdesetih godina prošlog veka. Norveški kralj Olaf V proglasio je ovu pasminu službenom mačkom Norveške 1991. godine.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nOva mačka je razvila karakteristične fizičke osobine, impozantnu veličinu i dvoslojno vunasto krzno kako bi se što bolje prilagodila hladnoj skandinavskoj klimi. Norveška šumska mačka pripada veoma snažnoj i izdržljivoj rasi. Ima dugo, snažno i mišićavo telo. Noge su takođe duge i snažne, zadnje su duže od prednjih, te je stoga zadnji deo tela blago uzdignut. Šape su velike, teške i okrugle sa gustim dlakama između prstiju. Kandže su im oštre i snažne. Ove mačke imaju dugačak rep, koji je visoko postavljen, sužen pri vrhu i obrastao veoma gustom dlakom. Glava je simetrična i trouglastog je oblika. Čelo je blago zaobljeno, a brada snažna. Nos je ravan i pregib na njemu nije dozvoljen. Uši su velike i široke u osnovi, a pri vrhu se sužavaju. Bogato su obrasle dlakom i imaju velike čuperke na vrhu. Ima velike oči, ovalnog oblika, dobro su otvorene i lagano koso položene. Ove mačke mogu imati oči svih boja.\r\n\r\nNajupečatljivija karakteristika norveške šumske mačke je njeno bogato dvoslojno vunasto krzno. Poddlaka je vunasta, a sjajna dlaka je otporna na vlagu i vodu, jer joj je glavni zadatak odbacivanje snega i kiše. Dužina dlake nije ista na svim delovima tela. Na ramenima je nešto kraća, prema leđima i bokovima se postepeno produžava, a najduža je na gornjem delu zadnjih nogu i oko vrata, gde formira bogat okovratnik. Na izložbama su dozvoljene sve boje, osim čokoladne, lila i boje cimeta. Može biti i različitih dezena u kombinaciji sa belom. Dužina i gustina dlake nisu uvek iste, već se menjaju u zavisnosti od godišnjeg doba, pa je preko leta krzno kraće i bez okovratnika.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nNorveška šumska mačka je veoma radoznala, inteligentna i druželjubiva. Ima blagu narav i izuzetno je privržena vlasniku i strpljiva je sa decom. Nije previše zahtevna što se tiče traženja pažnje, iako uživa kada joj se vlasnik posvećuje. Nikako ne  treba preterivati u ovome, već joj treba dati prostora i slobode kako bi razvijala svoje sposobnosti. Veoma je energična i spretna, te stoga uživa u trčanju i skakanju, a voli i da se penje na najneverovatnija mesta.\r\n\r\nTakođe će uživati u najrazličitijim igrama. Obožava da istražuje svoju okolinu. Vrstan je lovac i takođe poseduje odlične ribolovačke veštine. Izuzetno je brbljiva i njen prijatan i blag glas, kao što je to slučaj i kod mejn kuna, u totalnoj je suprotnosti sa njenim robusnim izgledom. Ova rasa mačke se izuzetno brzo prilagođava svakoj situaciji. Obožava društvo i vrlo je umiljata.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nKrzno norveške šumske mačke je veoma lako za održavanje. Dovoljno je češljati je jednom do dva puta nedeljno kako bi se krzno održalo u dobrom stanju. U doba linjanja poželjno je posvetiti joj posebnu pažnju i češće je češljati. Norveška šumska mačka spada u generalno zdrave rase. Međutim, moguće je da se pojave problemi sa bubrezima. Životni vek norveške šumske mačke je od 9 do 15 godina, ali uz pravilnu negu i život bez stresa može živeti i duže.\r\n<h3>Razlika između mejn kuna i norveške šumske mačke</h3>\r\nNorveška šumska mačka i mejn kun se razlikuju po veličini i obliku glave. Mejn kun je veći i krupniji od norveške šumske mačke i ima drugačiju teksturu dlake. Norveška šumska mačka ima glavu trouglastog oblika, profil joj je ravan, a oči su iskošene, dok mejn kun ima glavu kvadratnog oblika i krupne okrugle oči.', 'Norveška šumska mačka - bajkovita verna maca', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '220-revision-v1', '', '', '2015-10-28 15:14:02', '2015-10-28 15:14:02', '', 220, 'https://www.zivotinjice.com/220-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(225, 1, '2015-11-02 05:14:55', '2015-11-02 05:14:55', 'Kartuzijska mačka (fr. <em>Chartreux chat</em>) je veoma stara francuska rasa mačke.\r\n\r\nOva šarmantna i inteligentna mačka plavičastog krzna veoma je omiljena u Francuskoj i u Kanadi, gde je maskota velikog džez festivala koji se održava u Montrealu.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nKartuzijska mačka je veoma stara rasa u mačjoj populaciji. O njenom nazivu postoje brojne pretpostavke i legende. Veruje se da su prapostojbina ove mačke brdoviti predeli u Siriji i da je u Evropu stigla u 13. veku. U početku je bila poznata kao sirijska mačka. Pod tim nazivom pominje se u italijanskim spisima, u kojima postoji opis i crtež. Kada se opis i crtež iz tog doba uporede sa današnjim standardom rase, gotovo da ne postoje nikakve razlike. U nekim izvorima se mogu naći i nazivi “malteška” i “kiparska” mačka. Naziv <em>Charteux, </em>odnosno kartuzijska mačka pominje se u francuskim dokumentima iz kasnog srednjeg veka.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-226\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Kartuzijska-mačka-prefinjena-inteligentna-maca.jpg\" alt=\"Kartuzijska mačka - prefinjena, inteligentna maca\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nUz naziv ove rase se takođe vezuju brojne legende. Dugo je postojalo verovanje da ove mačke nose naziv po kartuzijskom kaluđerskom redu, čiji su ih pripadnici uzgajali, što nikako nije tačno, budući da je Kartuzijski red zvanično potvrdio da se kaluđeri nikada nisu bavili uzgojem mačaka. Postoji pretpostavka da su ove mačke dobile naziv <em>Charteux</em> zbog sličnosti njihovog krzna sa vunom iz Španije koja se koristila za tkanje tih tipično sivo-plavih odora kartuzijskih kaluđera. U pojedinim izvorima se može naći podatak da je kartuzijska mačka bila veoma rasprostranjena u okolini Pariza. Selektivni uzgoj kartuzijskih mačaka počeo je 1925. godine na inicijativu sestara Leže, koje su oduševljene njenom lepotom odlučile da popularizuju ovu pasminu. Sestre Leže su upornim radom i na osnovu crteža i opisa rase iz starih dokumenata uspele da učvrste sve odlike ove rase.\r\n\r\nPrvi primerci kartuzijskih mačaka prikazivani su na felinološkim izložbama počev od 1931. godine. Mačka sestara Leže je bila birana za najlepšu tri godine zaredom na izložbi pariskog Cat-Club-a. Ova mačka je prvi zvanični standard dobila 1939. godine.\r\n\r\nPo završetku Drugog svetskog rata opstanak ove mačke bio je pod znakom pitanja. Mnogi uzgajivači su pronašli rešenje u ukrštanju kartuzijske mačke sa persijskom mačkom i sa britanskom kratkodlakom, usled čega je ova rasa izgubila neke bitne karakteristike. Pored toga, sedamdesetih godina prošlog veka sličnost između kartuzijske i britanske kratkodlake mačke bila je tolika da je Međunarodna felinološka federacija odlučila da se takmiče u istoj kategoriji i da ih zajedno ocenjuju. Ova odluka je preinačena 1977. godine, kada su ove dve rase potpuno odvojene. Kartuzijska mačka je izvezena u Sjedinjene američke države početkom sedamdesetih godina, a u današnje vreme je prisutna i cenjena širom sveta.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nKartuzijska mačka je vrlo krupna, mišićavog tela, sa dobro razvijenim grudima. Ali uprkos snažnoj građi, elegantna je i graciozna. Prosečna dužina tela kreće se između 20 i 25 cm, a prosečna telesna težina između 3 i 6 kg. Noge su srednje dužine i u srazmeru sa telom. Jake su i mišićave, ali nisu previsoke. Šape su široke, velike i blago zaobljene. Rep je srednje dužine, u korenu je širi i sužava se pri vrhu. Ima veliku glavu u obliku obrnutog trapeza. Široka je u osnovi, a između ušiju nalazi se uzak pljosnati deo. Zbog blago izraženih obraza (ali ne kao kod britanske kratkodlake mačke) ostavlja utisak da se stalno smeška. Nos je ravan i širok celom dužinom. Ne sme biti prćast. Uši su srednje veličine, visoko su postavljene i šire se ka spolja. Oči su krupne i izražajne, ali nije dozvoljeno da budu okrugle i spoljni krugovi očiju moraju se blago uzdizati. Boja očiju se kreće od tamnožute do tamnobakarne, ne sme biti razvodnjena niti imati tragove zelene boje.\r\n\r\nKartuzijske mačke imaju gusto i sjajno krzno. Poddlaka je blago vunasta i raskošna. Krzno treba da bude uspravno, a ne slepljeno uz telo. Najupečatljivija i ujedno najcenjenija karakteristika kartuzijske mačke je njena dlaka plave boje. Boja dlake varira u svim nijansama plave, a najtraženija je svetla boja. Krzno mora biti jednolično obojeno bez smeđih i crvenkastih nijansi, belih dlaka ili mrlja i tipinga. Standard toleriše i fantomska tabi obeležja kod mačića starosti do godinu dana.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nKartuzijska mačka spada u veoma inteligentne i dobroćudne rase mačaka. Umiljata je, verna i veoma tiha, retko kad se oglašava u vidu mjaukanja, a neke su čak i neme. Po pravilu nije agresivna. Obožava da zabavlja ukućane i da se igra i ponaša se kao mače celog života, čak i kada odraste. Mada voli da se mazi, drži do svoje nezavisnosti i samostalnosti. Ne dozvoljava da se stalno nosi na rukama i da sedi u krilu. Može satima da ostane sama, te je stoga bez problema mogu držati i ljudi koji rade po ceo dan ili nisu kod kuće. Budući da je ova mačka veoma pametna, može se naučiti da donosi stvari, pa čak i da upali i ugasi radio. Kada je pozovu po imenu, uvek se odaziva i obožava da prati svog vlasnika. Čvrstog je karaktera, uvek zna šta hoće i kako da dobije to što želi. Vrlo je spretna i odličan je lovac, zahvaljujući snažnim šapama i brzim refleksima. Kartuzijska mačka se podjednako dobro prilagođava životu u gradskim i u seoskim sredinama.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nKartuzijska mačka pripada snažnim i otpornim mačjim rasama koje gotovo da nemaju nikakvih zdravstvenih problema. Međutim, budući da nije mnogo aktivna, a ima veoma dobar apetit, lako može postati sklona gojaznosti, te je zbog toga potrebno voditi računa o ishrani. Njenu gustu dlaku je potrebno redovno četkati. Budući da ima veoma gustu poddlaku, stalna nega dlake je važnija kod kartuzijske mačke nego kod drugih kratkodlakih rasa. Ova pasmina mačke živi u proseku oko 12 godina.\r\n\r\nOno što je kod ove rase mačke zanimljivo je činjenica da prvo slovo u službenom imenu kartuzijske mačke otkriva datum njenog rođenja. Sve kartuzijske mačke rođene u istoj godini imaju službena imena koja počinju istim slovom, pa tako, na primer, službeno ime mačke ove rase rođene 2013. godine počinje slovom I.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nSve odgajivačnice ove rase mačaka mogu nas kontaktirati sa svojom ponudom kako bi je uvrstili ovde da mogu potencijalni kupci videti.', 'Kartuzijska mačka - prefinjena, inteligentna maca', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'kartuzijska-macka-prefinjena-inteligentna-maca', '', '', '2015-10-28 15:17:21', '2015-10-28 15:17:21', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=225', 0, 'post', '', 0),
(226, 1, '2015-10-28 15:17:08', '2015-10-28 15:17:08', '', 'Kartuzijska mačka - prefinjena, inteligentna maca', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'kartuzijska-macka-prefinjena-inteligentna-maca', '', '', '2015-10-28 15:17:08', '2015-10-28 15:17:08', '', 225, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Kartuzijska-mačka-prefinjena-inteligentna-maca.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(227, 1, '2015-10-28 15:17:21', '2015-10-28 15:17:21', 'Kartuzijska mačka (fr. <em>Chartreux chat</em>) je veoma stara francuska rasa mačke.\r\n\r\nOva šarmantna i inteligentna mačka plavičastog krzna veoma je omiljena u Francuskoj i u Kanadi, gde je maskota velikog džez festivala koji se održava u Montrealu.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nKartuzijska mačka je veoma stara rasa u mačjoj populaciji. O njenom nazivu postoje brojne pretpostavke i legende. Veruje se da su prapostojbina ove mačke brdoviti predeli u Siriji i da je u Evropu stigla u 13. veku. U početku je bila poznata kao sirijska mačka. Pod tim nazivom pominje se u italijanskim spisima, u kojima postoji opis i crtež. Kada se opis i crtež iz tog doba uporede sa današnjim standardom rase, gotovo da ne postoje nikakve razlike. U nekim izvorima se mogu naći i nazivi “malteška” i “kiparska” mačka. Naziv <em>Charteux, </em>odnosno kartuzijska mačka pominje se u francuskim dokumentima iz kasnog srednjeg veka.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-226\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Kartuzijska-mačka-prefinjena-inteligentna-maca.jpg\" alt=\"Kartuzijska mačka - prefinjena, inteligentna maca\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nUz naziv ove rase se takođe vezuju brojne legende. Dugo je postojalo verovanje da ove mačke nose naziv po kartuzijskom kaluđerskom redu, čiji su ih pripadnici uzgajali, što nikako nije tačno, budući da je Kartuzijski red zvanično potvrdio da se kaluđeri nikada nisu bavili uzgojem mačaka. Postoji pretpostavka da su ove mačke dobile naziv <em>Charteux</em> zbog sličnosti njihovog krzna sa vunom iz Španije koja se koristila za tkanje tih tipično sivo-plavih odora kartuzijskih kaluđera. U pojedinim izvorima se može naći podatak da je kartuzijska mačka bila veoma rasprostranjena u okolini Pariza. Selektivni uzgoj kartuzijskih mačaka počeo je 1925. godine na inicijativu sestara Leže, koje su oduševljene njenom lepotom odlučile da popularizuju ovu pasminu. Sestre Leže su upornim radom i na osnovu crteža i opisa rase iz starih dokumenata uspele da učvrste sve odlike ove rase.\r\n\r\nPrvi primerci kartuzijskih mačaka prikazivani su na felinološkim izložbama počev od 1931. godine. Mačka sestara Leže je bila birana za najlepšu tri godine zaredom na izložbi pariskog Cat-Club-a. Ova mačka je prvi zvanični standard dobila 1939. godine.\r\n\r\nPo završetku Drugog svetskog rata opstanak ove mačke bio je pod znakom pitanja. Mnogi uzgajivači su pronašli rešenje u ukrštanju kartuzijske mačke sa persijskom mačkom i sa britanskom kratkodlakom, usled čega je ova rasa izgubila neke bitne karakteristike. Pored toga, sedamdesetih godina prošlog veka sličnost između kartuzijske i britanske kratkodlake mačke bila je tolika da je Međunarodna felinološka federacija odlučila da se takmiče u istoj kategoriji i da ih zajedno ocenjuju. Ova odluka je preinačena 1977. godine, kada su ove dve rase potpuno odvojene. Kartuzijska mačka je izvezena u Sjedinjene američke države početkom sedamdesetih godina, a u današnje vreme je prisutna i cenjena širom sveta.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nKartuzijska mačka je vrlo krupna, mišićavog tela, sa dobro razvijenim grudima. Ali uprkos snažnoj građi, elegantna je i graciozna. Prosečna dužina tela kreće se između 20 i 25 cm, a prosečna telesna težina između 3 i 6 kg. Noge su srednje dužine i u srazmeru sa telom. Jake su i mišićave, ali nisu previsoke. Šape su široke, velike i blago zaobljene. Rep je srednje dužine, u korenu je širi i sužava se pri vrhu. Ima veliku glavu u obliku obrnutog trapeza. Široka je u osnovi, a između ušiju nalazi se uzak pljosnati deo. Zbog blago izraženih obraza (ali ne kao kod britanske kratkodlake mačke) ostavlja utisak da se stalno smeška. Nos je ravan i širok celom dužinom. Ne sme biti prćast. Uši su srednje veličine, visoko su postavljene i šire se ka spolja. Oči su krupne i izražajne, ali nije dozvoljeno da budu okrugle i spoljni krugovi očiju moraju se blago uzdizati. Boja očiju se kreće od tamnožute do tamnobakarne, ne sme biti razvodnjena niti imati tragove zelene boje.\r\n\r\nKartuzijske mačke imaju gusto i sjajno krzno. Poddlaka je blago vunasta i raskošna. Krzno treba da bude uspravno, a ne slepljeno uz telo. Najupečatljivija i ujedno najcenjenija karakteristika kartuzijske mačke je njena dlaka plave boje. Boja dlake varira u svim nijansama plave, a najtraženija je svetla boja. Krzno mora biti jednolično obojeno bez smeđih i crvenkastih nijansi, belih dlaka ili mrlja i tipinga. Standard toleriše i fantomska tabi obeležja kod mačića starosti do godinu dana.\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nKartuzijska mačka spada u veoma inteligentne i dobroćudne rase mačaka. Umiljata je, verna i veoma tiha, retko kad se oglašava u vidu mjaukanja, a neke su čak i neme. Po pravilu nije agresivna. Obožava da zabavlja ukućane i da se igra i ponaša se kao mače celog života, čak i kada odraste. Mada voli da se mazi, drži do svoje nezavisnosti i samostalnosti. Ne dozvoljava da se stalno nosi na rukama i da sedi u krilu. Može satima da ostane sama, te je stoga bez problema mogu držati i ljudi koji rade po ceo dan ili nisu kod kuće. Budući da je ova mačka veoma pametna, može se naučiti da donosi stvari, pa čak i da upali i ugasi radio. Kada je pozovu po imenu, uvek se odaziva i obožava da prati svog vlasnika. Čvrstog je karaktera, uvek zna šta hoće i kako da dobije to što želi. Vrlo je spretna i odličan je lovac, zahvaljujući snažnim šapama i brzim refleksima. Kartuzijska mačka se podjednako dobro prilagođava životu u gradskim i u seoskim sredinama.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nKartuzijska mačka pripada snažnim i otpornim mačjim rasama koje gotovo da nemaju nikakvih zdravstvenih problema. Međutim, budući da nije mnogo aktivna, a ima veoma dobar apetit, lako može postati sklona gojaznosti, te je zbog toga potrebno voditi računa o ishrani. Njenu gustu dlaku je potrebno redovno četkati. Budući da ima veoma gustu poddlaku, stalna nega dlake je važnija kod kartuzijske mačke nego kod drugih kratkodlakih rasa. Ova pasmina mačke živi u proseku oko 12 godina.\r\n\r\nOno što je kod ove rase mačke zanimljivo je činjenica da prvo slovo u službenom imenu kartuzijske mačke otkriva datum njenog rođenja. Sve kartuzijske mačke rođene u istoj godini imaju službena imena koja počinju istim slovom, pa tako, na primer, službeno ime mačke ove rase rođene 2013. godine počinje slovom I.\r\n<h3>Prodaja i cena</h3>\r\nSve odgajivačnice ove rase mačaka mogu nas kontaktirati sa svojom ponudom kako bi je uvrstili ovde da mogu potencijalni kupci videti.', 'Kartuzijska mačka - prefinjena, inteligentna maca', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '225-revision-v1', '', '', '2015-10-28 15:17:21', '2015-10-28 15:17:21', '', 225, 'https://www.zivotinjice.com/225-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(228, 1, '2015-11-05 15:17:48', '2015-11-05 15:17:48', 'Egipatski mau je drevna rasa mačke, koju krase neverovatna lepota i spretnost.\r\n\r\nOva pasmina je potomak mačaka još iz doba faraona i ima prirodno sjajno tačkasto krzno.\r\n\r\nDanas je poznata kao grejhaund mačjeg sveta.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBrojni izvori navode da je egipatski mau potomak mačaka iz starog Egipta. Još od davnina se uočavala neverovatna sličnost sa mačkama koje su naslikane na zidovima, skulpturama i remek delima iz tog doba. U vreme Novog carstva kult mačke je bio izuzetno poštovan i značajan. U svakodnevnom životu Egipćana, kao i u njihovoj religiji, mitologiji i kulturi mačka je zauzimala posebno mesto. Engleski zoolog Terens Morison Skot dao je dokaz o postojanju ove rase jer je u svojim istraživanjima otkrio činjenicu da egipatski mau direktno potiče od afričke divlje mačke (<em>Felis Lybica Ocreata</em>). Ovu svoju tvrdnju dokazao je poređenjem genetskih informacija mumija mačaka očuvanih u jako dobrom stanju i nađenih u egipatskim grobnicama koje datiraju od 600-200 godina p. n. e. i današnje Mau mačke.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-229\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Egipatski-mau-mačka-faraona.jpg\" alt=\"Egipatski mau - mačka faraona\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nSavremena istorija razvoja i selektivnog uzgoja ove pasmine počinje polovinom dvadesetog veka. Tokom Drugog svetskog rata opstanak ove mačke, kao što je to bio slučaj i sa ostalim rasama, bio je znatno ugrožen. Ruska princeza Natalija Trubeckoji (Nathalie Troubetskoy) je zaslužna za popularizaciju egipatske mau, kao i za dobijanje standarda rasne mačke. Naime, postoji podatak da je princeza prvi put videla mače ove rase prilikom boravka u diplomatskom predstavništvu u Italiji. Pošto je bila očarana lepotom ove mačke, potrudila se da sazna što više o njoj. Koristeći brojne kontakte, uspela je da u Italiju donese još nekoliko primeraka ove pasmine, među kojima je bila i srebrna tačkasta ženka, koja se parila sa lokalnim dimasto-tačkastim mužjakom. Rezultat su bili bronzano-tačkasti mačići. Godine 1953. u SAD je stigao prvi par mau mačaka nazvanih Gepa i Ludol, a 1956. godine pomenuta princeza se preselila u SAD, gde je registrovala odgajivačnicu “Fatima”, a nedugo zatim rođeni su prvi potomci ove mačke. Nakon nekoliko godina egipatski mau dobio je status prirodne rase, a od 1981. godine ova pasmina je priznata u svim felinološkim savezima. Egipatski mau je prihvaćen i u okviru Svetske organizacije 1992. godine.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nEgipatski mau je vitka i graciozna mačka srednje veličine. Telo je skladno i mišićavo. Prema tipu tela nije ni zbijena ni orijentalna. Noge su srednje dužine, a šape male i ovalnog oblika. Zadnje noge su joj nešto duže od prednjih. Ono što je karakteristično za ovu rasu mačke je višak kože na zadnjim nogama koja obezbeđuje veći raspon i dostizanje velikih brzina. Najveća do sada izmerena brzina koju je dostigla ova mačka je 50 km/h, zbog čega je često nazivaju grejhaundom u mačjem svetu. Rep je srednje dužine, širok je u osnovi i postepeno se sužava idući ka vrhu. Glava je trouglastog oblika, blago zaobljena, a obrazi nisu puni i izraženi. Lice nije ni zaobljenog ni klinastog oblika. Nos je duži i gledano iz anfasa jednake je širine u čitavoj dužini. Na čelu je upadljiv znak “M”, kao i zamršen uzorak tačaka, koji mnogi ljubitelji ove pasmine upoređuju sa škrabanjem. Uši su velike, široke su u osnovi, zaobljene na vrhu i visoko su plasirane. Ima neobično velike oči bademastog oblika, blago su iskošene i jasno oivičene i istaknute. Ove crte se pružaju ispod očiju od spoljnih rubova, poput Kleopatrine šminke kakva se može videti u filmovima. Oči menjaju boju od tamne do bledozelene kako mačka stari. Jedina boja očiju koja je dozvoljena kod ove mačke je zelena.\r\n\r\nEgipatski mau ima kratko, svilenkasto i blistavo sjajno krzno. Ova rasa je karakteristična po krznu sa tufnasto prugastim uzorkom, koji nije nastao kao rezultat selekcije, već prirodno i spontano. Stoga, mačke kod kojih je ovaj uzorak dobijen namernim proizvodom uzgajivača, ne mogu se smatrati pripadnicima ove pasmine. Ove šare su raspoređene potpuno proizvoljno, na svim delovima tela. Različite su veličine i oblika i veoma su upadljive. Najzanimljiviji deo njihovog izgleda su tačke duž karlice, koje se pružaju u simetričnim crtama i spajaju se u prugu na početku repa, gde se tačke pretvaraju u trake. Tufnasti uzorak ne mora biti jednak sa obe strane tela, iako sudije zahtevaju da tačke na bokovima budu okrugle i ravnomerno raspoređene. Preko grudi se uočavaju isprekidane ogrlice. Crtež na ramenima predstavlja prelaz između pruga i tačaka. Noge su prugaste. Na grudima i gonjem delu zadnjih nogu nalazi se uzorak koji predstavlja kombinaciju između pruga i tufni. Rep je prugast, dok je njegov vrh jednobojan. U dozvoljene boje spadaju boja dima (crne tačke na sivom, sa srebrnom poddlakom), srebrna (crne tačke na srebrnoj podlozi) i bronzana (čokoladne tačke na bronzanoj podlozi).\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nOva rasa je poznata kao mačka sa karakterom, šarmantna i veoma očaravajućih osobina. Budući da je vrlo energična, radoznala i snalažljiva, ova mačka odaje utisak spretnosti i snage. Brza je i važi za odličnog skakača, te će stoga radije biti u pokretu nego sedeti mirno u krilu. Egipatski mau je rasa mačke koja je veoma privržena svom vlasniku, neki čak i kažu da je izuzetno posesivna. Uvek traži način da privuče pažnju ukućana, a ukoliko ne uspe u tome, ume da se uvredi i naljuti. Oprezna je i rezervisana prema strancima. Uživa u društvu i igri sa drugim mačkama.\r\n\r\nBudući da je inteligentna i da veoma pažljivo posmatra svoju okolinu, uvek će naći način kako da savlada prepreke i da dođe do svojih omiljenih igračaka i poslastica. Veoma brzo uči razne trikove. Još jedna specifičnost ove rase mačke je i način na koji mjauče, tj. što proizvodi veoma neobične zvukove. Tako na primer, kada je srećna, svoje zadovoljstvo iskazuje cvrkutavim melodičnim tonom.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nŠto se tiče nege, egipatski mau nije previše zahtevna rasa. Dovoljno je redovno češljati njeno lepo i sjajno krzno kako bi se uklonio višak dlake. Egipatski mau generalno važi za rasu dobrog zdravlja. Uvek treba imati na umu da ove mačke nikako ne podnose samoću i da im je stalno potrebno društvo ukućana ili drugih mačaka, te stoga nisu najbolji izbor za ljude koji rade po ceo dan ili koji često nisu kod kuće. Prosečan životni vek ove rase je 15 godina, a vrlo često živi mnogo duže od toga.', 'Egipatski mau - mačka faraona', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'egipatski-mau-macka-faraona', '', '', '2015-10-28 15:19:52', '2015-10-28 15:19:52', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=228', 0, 'post', '', 0),
(229, 1, '2015-10-28 15:19:37', '2015-10-28 15:19:37', '', 'Egipatski mau - mačka faraona', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'egipatski-mau-macka-faraona', '', '', '2015-10-28 15:19:37', '2015-10-28 15:19:37', '', 228, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Egipatski-mau-mačka-faraona.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(230, 1, '2015-10-28 15:19:52', '2015-10-28 15:19:52', 'Egipatski mau je drevna rasa mačke, koju krase neverovatna lepota i spretnost.\r\n\r\nOva pasmina je potomak mačaka još iz doba faraona i ima prirodno sjajno tačkasto krzno.\r\n\r\nDanas je poznata kao grejhaund mačjeg sveta.\r\n<h3>Poreklo</h3>\r\nBrojni izvori navode da je egipatski mau potomak mačaka iz starog Egipta. Još od davnina se uočavala neverovatna sličnost sa mačkama koje su naslikane na zidovima, skulpturama i remek delima iz tog doba. U vreme Novog carstva kult mačke je bio izuzetno poštovan i značajan. U svakodnevnom životu Egipćana, kao i u njihovoj religiji, mitologiji i kulturi mačka je zauzimala posebno mesto. Engleski zoolog Terens Morison Skot dao je dokaz o postojanju ove rase jer je u svojim istraživanjima otkrio činjenicu da egipatski mau direktno potiče od afričke divlje mačke (<em>Felis Lybica Ocreata</em>). Ovu svoju tvrdnju dokazao je poređenjem genetskih informacija mumija mačaka očuvanih u jako dobrom stanju i nađenih u egipatskim grobnicama koje datiraju od 600-200 godina p. n. e. i današnje Mau mačke.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-229\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2015/10/Egipatski-mau-mačka-faraona.jpg\" alt=\"Egipatski mau - mačka faraona\" width=\"645\" height=\"380\" />\r\n\r\nSavremena istorija razvoja i selektivnog uzgoja ove pasmine počinje polovinom dvadesetog veka. Tokom Drugog svetskog rata opstanak ove mačke, kao što je to bio slučaj i sa ostalim rasama, bio je znatno ugrožen. Ruska princeza Natalija Trubeckoji (Nathalie Troubetskoy) je zaslužna za popularizaciju egipatske mau, kao i za dobijanje standarda rasne mačke. Naime, postoji podatak da je princeza prvi put videla mače ove rase prilikom boravka u diplomatskom predstavništvu u Italiji. Pošto je bila očarana lepotom ove mačke, potrudila se da sazna što više o njoj. Koristeći brojne kontakte, uspela je da u Italiju donese još nekoliko primeraka ove pasmine, među kojima je bila i srebrna tačkasta ženka, koja se parila sa lokalnim dimasto-tačkastim mužjakom. Rezultat su bili bronzano-tačkasti mačići. Godine 1953. u SAD je stigao prvi par mau mačaka nazvanih Gepa i Ludol, a 1956. godine pomenuta princeza se preselila u SAD, gde je registrovala odgajivačnicu “Fatima”, a nedugo zatim rođeni su prvi potomci ove mačke. Nakon nekoliko godina egipatski mau dobio je status prirodne rase, a od 1981. godine ova pasmina je priznata u svim felinološkim savezima. Egipatski mau je prihvaćen i u okviru Svetske organizacije 1992. godine.\r\n<h3>Izgled</h3>\r\nEgipatski mau je vitka i graciozna mačka srednje veličine. Telo je skladno i mišićavo. Prema tipu tela nije ni zbijena ni orijentalna. Noge su srednje dužine, a šape male i ovalnog oblika. Zadnje noge su joj nešto duže od prednjih. Ono što je karakteristično za ovu rasu mačke je višak kože na zadnjim nogama koja obezbeđuje veći raspon i dostizanje velikih brzina. Najveća do sada izmerena brzina koju je dostigla ova mačka je 50 km/h, zbog čega je često nazivaju grejhaundom u mačjem svetu. Rep je srednje dužine, širok je u osnovi i postepeno se sužava idući ka vrhu. Glava je trouglastog oblika, blago zaobljena, a obrazi nisu puni i izraženi. Lice nije ni zaobljenog ni klinastog oblika. Nos je duži i gledano iz anfasa jednake je širine u čitavoj dužini. Na čelu je upadljiv znak “M”, kao i zamršen uzorak tačaka, koji mnogi ljubitelji ove pasmine upoređuju sa škrabanjem. Uši su velike, široke su u osnovi, zaobljene na vrhu i visoko su plasirane. Ima neobično velike oči bademastog oblika, blago su iskošene i jasno oivičene i istaknute. Ove crte se pružaju ispod očiju od spoljnih rubova, poput Kleopatrine šminke kakva se može videti u filmovima. Oči menjaju boju od tamne do bledozelene kako mačka stari. Jedina boja očiju koja je dozvoljena kod ove mačke je zelena.\r\n\r\nEgipatski mau ima kratko, svilenkasto i blistavo sjajno krzno. Ova rasa je karakteristična po krznu sa tufnasto prugastim uzorkom, koji nije nastao kao rezultat selekcije, već prirodno i spontano. Stoga, mačke kod kojih je ovaj uzorak dobijen namernim proizvodom uzgajivača, ne mogu se smatrati pripadnicima ove pasmine. Ove šare su raspoređene potpuno proizvoljno, na svim delovima tela. Različite su veličine i oblika i veoma su upadljive. Najzanimljiviji deo njihovog izgleda su tačke duž karlice, koje se pružaju u simetričnim crtama i spajaju se u prugu na početku repa, gde se tačke pretvaraju u trake. Tufnasti uzorak ne mora biti jednak sa obe strane tela, iako sudije zahtevaju da tačke na bokovima budu okrugle i ravnomerno raspoređene. Preko grudi se uočavaju isprekidane ogrlice. Crtež na ramenima predstavlja prelaz između pruga i tačaka. Noge su prugaste. Na grudima i gonjem delu zadnjih nogu nalazi se uzorak koji predstavlja kombinaciju između pruga i tufni. Rep je prugast, dok je njegov vrh jednobojan. U dozvoljene boje spadaju boja dima (crne tačke na sivom, sa srebrnom poddlakom), srebrna (crne tačke na srebrnoj podlozi) i bronzana (čokoladne tačke na bronzanoj podlozi).\r\n<h3>Temperament</h3>\r\nOva rasa je poznata kao mačka sa karakterom, šarmantna i veoma očaravajućih osobina. Budući da je vrlo energična, radoznala i snalažljiva, ova mačka odaje utisak spretnosti i snage. Brza je i važi za odličnog skakača, te će stoga radije biti u pokretu nego sedeti mirno u krilu. Egipatski mau je rasa mačke koja je veoma privržena svom vlasniku, neki čak i kažu da je izuzetno posesivna. Uvek traži način da privuče pažnju ukućana, a ukoliko ne uspe u tome, ume da se uvredi i naljuti. Oprezna je i rezervisana prema strancima. Uživa u društvu i igri sa drugim mačkama.\r\n\r\nBudući da je inteligentna i da veoma pažljivo posmatra svoju okolinu, uvek će naći način kako da savlada prepreke i da dođe do svojih omiljenih igračaka i poslastica. Veoma brzo uči razne trikove. Još jedna specifičnost ove rase mačke je i način na koji mjauče, tj. što proizvodi veoma neobične zvukove. Tako na primer, kada je srećna, svoje zadovoljstvo iskazuje cvrkutavim melodičnim tonom.\r\n<h3>Nega i zdravlje</h3>\r\nŠto se tiče nege, egipatski mau nije previše zahtevna rasa. Dovoljno je redovno češljati njeno lepo i sjajno krzno kako bi se uklonio višak dlake. Egipatski mau generalno važi za rasu dobrog zdravlja. Uvek treba imati na umu da ove mačke nikako ne podnose samoću i da im je stalno potrebno društvo ukućana ili drugih mačaka, te stoga nisu najbolji izbor za ljude koji rade po ceo dan ili koji često nisu kod kuće. Prosečan životni vek ove rase je 15 godina, a vrlo često živi mnogo duže od toga.', 'Egipatski mau - mačka faraona', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '228-revision-v1', '', '', '2015-10-28 15:19:52', '2015-10-28 15:19:52', '', 228, 'https://www.zivotinjice.com/228-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(232, 1, '2016-08-24 08:03:00', '2016-08-24 08:03:00', 'Kao što se na osnovu samog naziva ove rase svinja može zaključiti, vijetnamska svinja vodi poreklo sa azijskog kontinenta i to konkretno iz Vijetnama.\r\n\r\nPrema teorijama koje se sa generacije na generaciju prenose na području Vijetnama, prvobitno ova vrsta svinje je \"uzeta\" iz šume i to u periodu od pre 200 do pre 250 godina. Zbog toga se ova vrsta svinje smatra jednom od divljih vrsta, koje su vremenom kroz kontakt sa čovekom u određenoj meri pripitomljene.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-233\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Vijetnamska-svinja-vijetnamsko-prase.jpg\" alt=\"Vijetnamska svinja - vijetnamsko prase\" width=\"600\" height=\"399\" />\r\n\r\nMeđutim, kako pripitomljavanje sve do danas nije dalo značajne rezultate, vijetnamska svinja se smatra primitivnom rasom.\r\nOno što je još potrebno da se zna o kategorizaciji ove rase svinja, jeste da je reč o patuljastoj rasi.\r\n\r\nMeđutim, posebno treba naglasiti i sa posebnom pažnjom treba usvojiti informaciju da je izvorna rasa vijetnamske svinje jako malobrojna. Recimo, konkretno na području Vijetnama, koji je kao što smo već naglasili postojbina ove rase, u jednom trenutku, populacija ove rase je bila sačinjena sa manje od 100 jedinki. Zbog toga, vijetnamske vlasti su preduzele mere u okviru kojih je ova rasa zaštićena.\r\n\r\nZa razliku od malobrojne populacije izvornih jedinki ove rase, značajno su brojnije jedinke takozvanih meleza, odnosno vijetnamskih svinja koje su zapravo ukrštene sa drugim, srodnim patuljastim rasama svinja kao što su kineska patuljasta rasa ili tajlandska patuljasta rasa svinje.\r\n\r\nČak i u uzgajivačnicama širom sveta, pa samim tim i u Srbiji, mnogo je manja mogućnost pronaći i recimo kupiti jedinku izvorne vijetnamske svinje, nego što je to slučaj sa jedinkom koja je dobijena ukrštanjem dve različite patuljaste rase svinja.\r\n\r\nDo ovakvog problema, došlo je sredinom prošlog veka, dakle oko 1950. godine, kada e procenjuje da su prvi primerci ove rase uveženi na područje Evrope. Konkretno, ove svinje su u tom periodu predstavljale atrakciju i kupovane su u cilju da se koriste kao \"živi ukrasi\" u baštama i u dvorištima. Međutim, kako je takav trend bio zapažen i sa drugim rasama patuljastih svinja, nije se vodilo previše računa da ne dođe do mešanja rasa i tako se značajno smanjio procenat izvornih jedinki ove vrste.\r\n\r\nČak i u Vijetnamu i u okolnim državama u kojima je brojnost populacije ove rase bila značajno veća iz istih razloga je došlo do pojave ovog problema.\r\n\r\nOno što na svu sreću preokreće ovakve okolnosti u pozitivan smer kretanja, jeste to što se ova rasa svinja relativno brzo razmnožava, pa je tako i lako doprineti porastu populacije, izvornih, odnosno ćistih jedinki ove rase.\r\n\r\nKonkretno, ženka vijetnamske svinje, već sa 18 nedelja dostiže polnu zrelost i postaje spremna za parenje, a dok mužjak postiže polnu zrelost sa oko 5 meseci, što je takođe u poređenju sa brojnim drugim životinjskim vrstama i rasama takođe relativno rano. Ženka može da se oprasi 2 puta tokom godine, i prilikom svakog okota na svet može da donese po oko 8 prasića. Ipak, to nije uvek slučaj i postoje značajna odstupanja u broju prasića.\r\n\r\nKonkretno, nekada ova svinja može oprasiti i čak 10 prasića, ali isto tako, neretko taj broj može biti i znatno manji, pa se može dogoditi da oprasi samo dva ili samo 3 praseta. Koliko će prasića svinja oprasiti, nema veze sa njenom starošću i ako je rasprostranjena zabluda da se to dešava kod starih svinja. Dakle, čak i mlada svinja može oprasiti samo 2 ili 3 praseta.\r\n\r\nŠto se tiče fizičkih osobina vijetnamske svinje, važno je naglasiti sledeće karakteristike: vijetnamska svinja (odrasla jedinka), može da dostigne težinu od maksimalno 60 kilograma. Dužina njenog tela dostiže oko 1 metar, širina oko 30 ventimetara, a visina oko pola metra. Telo joj je prekriveno gustim čekinjama, koje su najčešće tamno sive, ali mogu biti i crne ili braon boje. U pojedinim slučajevima, prisutna je i mešavina tih boja čekinja. Njene uši su male i uglavnom kraće nego što je to slučaj kod drugih rasa svinja.\r\n\r\nOno što posebno karakteriše fizički izgled ove rase svinja, jeste oblik i izgled stomaka. Konkretno, u odnosu na telo, vijetnamske svinje imaju izražen i naglašeno veliki stomak. To je posledica njihovog izvornog načina ishrane koji je uticao na to da se želudac ove rase proširi i samim tim da utiče na povećanje celokupnog stomaka.\r\n\r\nDo proširenja želuca ove rase, došlo je usled konzumiranja teško svarljive hrane koja je dostupna u izobilju u postojbini vijetnamske svinje. Reč je o teško svarljivim travama, lišću i bambusu.\r\n\r\nUz redovno obezbeđene kvalitetne životne uslove, životni vek vijetnamske svinje je oko 15 godina.', 'Vijetnamska svinja - vijetnamsko prase', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'vijetnamska-svinja-vijetnamsko-prase', '', '', '2016-08-24 08:03:00', '2016-08-24 08:03:00', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=232', 0, 'post', '', 0),
(233, 1, '2016-08-24 08:02:45', '2016-08-24 08:02:45', '', 'Vijetnamska svinja - vijetnamsko prase', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'vijetnamska-svinja-vijetnamsko-prase', '', '', '2016-08-24 08:02:45', '2016-08-24 08:02:45', '', 232, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Vijetnamska-svinja-vijetnamsko-prase.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(234, 1, '2016-08-24 08:03:00', '2016-08-24 08:03:00', 'Kao što se na osnovu samog naziva ove rase svinja može zaključiti, vijetnamska svinja vodi poreklo sa azijskog kontinenta i to konkretno iz Vijetnama.\r\n\r\nPrema teorijama koje se sa generacije na generaciju prenose na području Vijetnama, prvobitno ova vrsta svinje je \"uzeta\" iz šume i to u periodu od pre 200 do pre 250 godina. Zbog toga se ova vrsta svinje smatra jednom od divljih vrsta, koje su vremenom kroz kontakt sa čovekom u određenoj meri pripitomljene.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-233\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Vijetnamska-svinja-vijetnamsko-prase.jpg\" alt=\"Vijetnamska svinja - vijetnamsko prase\" width=\"600\" height=\"399\" />\r\n\r\nMeđutim, kako pripitomljavanje sve do danas nije dalo značajne rezultate, vijetnamska svinja se smatra primitivnom rasom.\r\nOno što je još potrebno da se zna o kategorizaciji ove rase svinja, jeste da je reč o patuljastoj rasi.\r\n\r\nMeđutim, posebno treba naglasiti i sa posebnom pažnjom treba usvojiti informaciju da je izvorna rasa vijetnamske svinje jako malobrojna. Recimo, konkretno na području Vijetnama, koji je kao što smo već naglasili postojbina ove rase, u jednom trenutku, populacija ove rase je bila sačinjena sa manje od 100 jedinki. Zbog toga, vijetnamske vlasti su preduzele mere u okviru kojih je ova rasa zaštićena.\r\n\r\nZa razliku od malobrojne populacije izvornih jedinki ove rase, značajno su brojnije jedinke takozvanih meleza, odnosno vijetnamskih svinja koje su zapravo ukrštene sa drugim, srodnim patuljastim rasama svinja kao što su kineska patuljasta rasa ili tajlandska patuljasta rasa svinje.\r\n\r\nČak i u uzgajivačnicama širom sveta, pa samim tim i u Srbiji, mnogo je manja mogućnost pronaći i recimo kupiti jedinku izvorne vijetnamske svinje, nego što je to slučaj sa jedinkom koja je dobijena ukrštanjem dve različite patuljaste rase svinja.\r\n\r\nDo ovakvog problema, došlo je sredinom prošlog veka, dakle oko 1950. godine, kada e procenjuje da su prvi primerci ove rase uveženi na područje Evrope. Konkretno, ove svinje su u tom periodu predstavljale atrakciju i kupovane su u cilju da se koriste kao \"živi ukrasi\" u baštama i u dvorištima. Međutim, kako je takav trend bio zapažen i sa drugim rasama patuljastih svinja, nije se vodilo previše računa da ne dođe do mešanja rasa i tako se značajno smanjio procenat izvornih jedinki ove vrste.\r\n\r\nČak i u Vijetnamu i u okolnim državama u kojima je brojnost populacije ove rase bila značajno veća iz istih razloga je došlo do pojave ovog problema.\r\n\r\nOno što na svu sreću preokreće ovakve okolnosti u pozitivan smer kretanja, jeste to što se ova rasa svinja relativno brzo razmnožava, pa je tako i lako doprineti porastu populacije, izvornih, odnosno ćistih jedinki ove rase.\r\n\r\nKonkretno, ženka vijetnamske svinje, već sa 18 nedelja dostiže polnu zrelost i postaje spremna za parenje, a dok mužjak postiže polnu zrelost sa oko 5 meseci, što je takođe u poređenju sa brojnim drugim životinjskim vrstama i rasama takođe relativno rano. Ženka može da se oprasi 2 puta tokom godine, i prilikom svakog okota na svet može da donese po oko 8 prasića. Ipak, to nije uvek slučaj i postoje značajna odstupanja u broju prasića.\r\n\r\nKonkretno, nekada ova svinja može oprasiti i čak 10 prasića, ali isto tako, neretko taj broj može biti i znatno manji, pa se može dogoditi da oprasi samo dva ili samo 3 praseta. Koliko će prasića svinja oprasiti, nema veze sa njenom starošću i ako je rasprostranjena zabluda da se to dešava kod starih svinja. Dakle, čak i mlada svinja može oprasiti samo 2 ili 3 praseta.\r\n\r\nŠto se tiče fizičkih osobina vijetnamske svinje, važno je naglasiti sledeće karakteristike: vijetnamska svinja (odrasla jedinka), može da dostigne težinu od maksimalno 60 kilograma. Dužina njenog tela dostiže oko 1 metar, širina oko 30 ventimetara, a visina oko pola metra. Telo joj je prekriveno gustim čekinjama, koje su najčešće tamno sive, ali mogu biti i crne ili braon boje. U pojedinim slučajevima, prisutna je i mešavina tih boja čekinja. Njene uši su male i uglavnom kraće nego što je to slučaj kod drugih rasa svinja.\r\n\r\nOno što posebno karakteriše fizički izgled ove rase svinja, jeste oblik i izgled stomaka. Konkretno, u odnosu na telo, vijetnamske svinje imaju izražen i naglašeno veliki stomak. To je posledica njihovog izvornog načina ishrane koji je uticao na to da se želudac ove rase proširi i samim tim da utiče na povećanje celokupnog stomaka.\r\n\r\nDo proširenja želuca ove rase, došlo je usled konzumiranja teško svarljive hrane koja je dostupna u izobilju u postojbini vijetnamske svinje. Reč je o teško svarljivim travama, lišću i bambusu.\r\n\r\nUz redovno obezbeđene kvalitetne životne uslove, životni vek vijetnamske svinje je oko 15 godina.', 'Vijetnamska svinja - vijetnamsko prase', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '232-revision-v1', '', '', '2016-08-24 08:03:00', '2016-08-24 08:03:00', '', 232, 'https://www.zivotinjice.com/232-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(235, 1, '2016-08-24 08:06:20', '2016-08-24 08:06:20', 'Samojed ili kako se latinski naziva \"Canis lupus familiaris\", je rasa psa poreklom iz Rusije. Ova rasa, stara je toliko da njena prošlost doseže čak do perioda u kojem je njen poslednji i samim tim direktni predak bio vuk. Zbog takve osobine, samojed se smatra jednom od tri pra rase pasa, odnosno jednom od tri rase koje su se prve direktno izdvojile od vukova i počele da žive sa ljudima.\r\n\r\nPreostale dve rase pasa koje imaju sličnu prošlost i koje se takođe karakterišu kao pra rase su sibirski haski i aljaski malamut.\r\nUkoliko želite da saznate još veoma zanimljivih, konkretnih i korisnih informacija o samojedu, molimo vas da tekst koji je pred vama pročitate do samog kraja. Obećavamo vam da se nećete pokajati.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-236\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Samojed-pas-osobine-i-karakteristike.jpg\" alt=\"Samojed pas - osobine i karakteristike\" width=\"660\" height=\"402\" />\r\n<h3>Osobine i karakteristike samojeda:</h3>\r\nPre nego što počnemo da vas upoznajemo sa jednom po jednom osobinom i karakteristikom samojeda, podelićemo sa vama i priču o tome kako je ova rasa pasa dobila ime.\r\n\r\nNaime, u davna vremena severne predele Sibira, naseljavala su nomadska plemena, koja su se nazivala \"Samojed\". Pripadnici plemena \"Samojedi\", bavili su se stočarstvom i uglavnom su uzgajali krda sobova (sobovi su životinje koje pripadaju porodici jelena i po fizičkim karakteristikama najviše su slični irvasima). Iz tog razloga, pripadnicima ovog nomadskog naroda, bili su potrebni psi, kako bi lakše održali kontrolu nad kretanjem krda i kako bi sačuvali krda sobova. Iz tog razloga, \"Samojedi\" su pripitomili pse, čije smo poreklo već u uvodnom delu teksta opisali i dali su im ime po sebi.\r\n\r\nPrema legendama koje datiraju iz vremena postojanja ovih plemena, \"Samojedi\" su toliko cenili svoje pse, da su im dopuštali da čak i spavaju u istim šatorima i da jedu istu hranu koju su i oni jeli. Iz takve bliskosti ove rase pasa sa ljudima, razvile su se karakterne crte današnjih samojeda. Konkretno, ova rasa je postala privržena čoveku i posebno prijateljski nastrojena.\r\n\r\nSa severnih predela Sibira, ova rasa je najpre preneta i na ostale predele Sibira.\r\n\r\nPrema rezultatima istraživanja, prvi zapisi o ovoj rasi pasa, datiraju iz perioda od pre oko 4 veka, odnosno iz 1696. godine. Međutim, tek oko dva veka kasnije, odnosno oko 1880. godine, pojavili su se i prvi zvanični spisi u kojima se između ostalog opisuje i ova rasa pasa. Ovi spisi, pojavili su se na engleskom dvoru i nosili su naziv \"Južnije od Sibira\". Tako je englesko plemstvo tog doba, saznalo za postojanje samojeda i samo nekoliko godina kasnije, princ od Velsa, je od svoje sestre Aleksandre koja se udala za ruskog cara Nikolasa II, dobio na poklon nekoliko pasa ove rase. Za taj događaj, vezuje se ulazak ove rase pasa na područje Evrope.\r\n\r\nKada se na teritoriji Ujedinjenog Kraljevstva proširila informacija da princ ima primerke ove rase, usledio je uvoz još nekoliko primeraka samojeda.\r\n\r\nOno što je pritom važno napomenuti, jeste da samojedi prvobitno nisu bili čisto i potpuno beli kao što je to slučaj danas. Prvi potpuno beli primerak samojeda, uvežen je sa područja zapadnog Sibira i to 1894. godine. Ovog psa, uvezao je kapetan Labourn Popham i upravo njegovom zaslugom, nastale su i sve do danas sačuvane su fotografije tog psa.\r\n\r\nDo perioda o kojem smo u predhodnom delu teksta upravo govorili, na području postojbine samojeda, odnosno na području Sibira, sve se i dalje odvijalo uobičajenim tokom. Naime, pripadnici nomadskih plemena po kojima su ovi psi dobili naziv i dalje pripitomljavali ove pse i brinuli o njima na sebi svojstven način, uticajući tako na formiranje karakteristika i karakternih osobina ove rase.\r\n\r\nMeđutim, kako je u prvoj četvrtini 20. veka nastupila revolucija u Rusiji, to je uticalo na značajne promene u sudbini ovih pasa, kao i u sudbini istoimenih plemena. Konkretno, nomadska plemena \"Samojedi\", bila su prinuđena da prekinu svoj nomadski način života i da počnu da žive u zajednicama koje su oblikovane civilizacijskim normama. Samim tim, nomadi su prestali da postoje u onoj formi koja im je do tada bila svojstvena i izgubili su mogućnost daljeg suživota sa svojim psima. Neki od njih, predali su pse istraživačima polarnih predela, koji su odvodeći pse sa sobom postali zaslužni za dalje širenje ove rase po svetu. S obzirom da su istraživači bili poreklom iz različitih država, oni su često nakon završetka ekspedicija u kojima su učestvovali, pse prenosili u te države. Tako su samojedi dospeli u Norvešku, u Australiju, na Novi Zeland, gde su se dalje razmnožavali i odakle su nastavili da se prenose i u druge države.\r\n\r\nDanas, gotovo da ne postoji država u kojoj ne postoje samojedi.\r\n\r\nPored prijateljske naravi i privrženosti čoveku, u karakteru samojeda vremenom su se razvile i primećene su i brojne druge osobine kao što su: visoko izražena inteligencija, energičnost, razigranost, naglašena samouverenost, prijateljska nastrojenost prema drugim rasama pasa i prema životinjama uopšte.\r\n\r\nOsobine koje se nisu značajno razvile kod samojeda i koje nisu primećene kod ove rase su instinkt za lovom i agresivnost. Ipak, ukoliko se oseti ugroženim ili ukoliko na osnovu dobro razvijenog instinkta i moći opažanja samojed primeti da je čovek u njegovoj blizini ugrožen, on je sklon ispoljavanju zaštitničkih osobina i borbenosti. Te osobine, posebno su mu izražene onda kada je u kontaktu sa decom i kada želi da ih zaštiti. Zbog toga, samojed je često omiljen porodicama sa decom.\r\n\r\nGlava samojeda je špicastog oblika i nalik vučijoj glavi. Njuška je obično crne boje, ali u pojedinim periodima u godini može dobiti svetlu, takozvanu snežnu nijansu. Oči samojeda su duboko usađene u očne šupljine, bademastog oblika i zakošene, najčešće tamno braon boje, ali postoje i jedinke sa plavim očima ili drugim bojama očiju. Očni kapci su uglavnom crni. Pogled samojeda je inteligentan i dobronameran, čak često opisan i kao \"nasmejan\".\r\n\r\nUsne samojeda su čvrste, pune i crne sa uglovima koji su blago zakrivljeni i takođe odaju utisak \"nasmejanog\" izraza lica.\r\n\r\nUši samojeda su uglavnom male, zaobljene na vrhu, debele i podignute. Razdvojene su široko, visoko su postavljene na glavi i izraženo su pokretne.\r\n\r\nVrat samojeda je snažan, uvek podignut uspravno i srednje dugačak.\r\n\r\nTelo je uglavnom neznatno duže nego što je visoko i prekriveno je bujnom, debelom i gustom dlakom koja je izražena dvostrukim redovima. Konkretno, samojed ima kratku i mekanu unutrašnju dlaku i dugu i čvrstu spoljašnju dlaku. Dlaka je na regiji glave i na regijama nogu kraća i mekana u odnosu na dlaku na ostalim regijama tela. Boja dlake je uglavnom čisto bela, ali postoje i jedinke ove rase kod kojih je dlaka kremasta ili čak siva.\r\n\r\nRep je visoko postavljen i prekriven gustom i dugačkom dlakom, nalik onoj koja prekriva rep vuka.\r\n\r\nGeneralno, celokupan fizički izgled samojeda, jako je srodan fizičkom izgledu vuka.\r\n\r\nKretanje samojeda je spretno i sigurno, zahvaljujući snažnim i mišićavim prednjim i zadnjim nogama i snažnom i mišićavom telu.', 'Samojed pas - osobine i karakteristike', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'samojed-pas-osobine-i-karakteristike', '', '', '2016-08-24 08:06:20', '2016-08-24 08:06:20', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=235', 0, 'post', '', 0),
(236, 1, '2016-08-24 08:06:13', '2016-08-24 08:06:13', '', 'Samojed pas - osobine i karakteristike', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'samojed-pas-osobine-i-karakteristike', '', '', '2016-08-24 08:06:13', '2016-08-24 08:06:13', '', 235, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Samojed-pas-osobine-i-karakteristike.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0),
(237, 1, '2016-08-24 08:06:20', '2016-08-24 08:06:20', 'Samojed ili kako se latinski naziva \"Canis lupus familiaris\", je rasa psa poreklom iz Rusije. Ova rasa, stara je toliko da njena prošlost doseže čak do perioda u kojem je njen poslednji i samim tim direktni predak bio vuk. Zbog takve osobine, samojed se smatra jednom od tri pra rase pasa, odnosno jednom od tri rase koje su se prve direktno izdvojile od vukova i počele da žive sa ljudima.\r\n\r\nPreostale dve rase pasa koje imaju sličnu prošlost i koje se takođe karakterišu kao pra rase su sibirski haski i aljaski malamut.\r\nUkoliko želite da saznate još veoma zanimljivih, konkretnih i korisnih informacija o samojedu, molimo vas da tekst koji je pred vama pročitate do samog kraja. Obećavamo vam da se nećete pokajati.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-236\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Samojed-pas-osobine-i-karakteristike.jpg\" alt=\"Samojed pas - osobine i karakteristike\" width=\"660\" height=\"402\" />\r\n<h3>Osobine i karakteristike samojeda:</h3>\r\nPre nego što počnemo da vas upoznajemo sa jednom po jednom osobinom i karakteristikom samojeda, podelićemo sa vama i priču o tome kako je ova rasa pasa dobila ime.\r\n\r\nNaime, u davna vremena severne predele Sibira, naseljavala su nomadska plemena, koja su se nazivala \"Samojed\". Pripadnici plemena \"Samojedi\", bavili su se stočarstvom i uglavnom su uzgajali krda sobova (sobovi su životinje koje pripadaju porodici jelena i po fizičkim karakteristikama najviše su slični irvasima). Iz tog razloga, pripadnicima ovog nomadskog naroda, bili su potrebni psi, kako bi lakše održali kontrolu nad kretanjem krda i kako bi sačuvali krda sobova. Iz tog razloga, \"Samojedi\" su pripitomili pse, čije smo poreklo već u uvodnom delu teksta opisali i dali su im ime po sebi.\r\n\r\nPrema legendama koje datiraju iz vremena postojanja ovih plemena, \"Samojedi\" su toliko cenili svoje pse, da su im dopuštali da čak i spavaju u istim šatorima i da jedu istu hranu koju su i oni jeli. Iz takve bliskosti ove rase pasa sa ljudima, razvile su se karakterne crte današnjih samojeda. Konkretno, ova rasa je postala privržena čoveku i posebno prijateljski nastrojena.\r\n\r\nSa severnih predela Sibira, ova rasa je najpre preneta i na ostale predele Sibira.\r\n\r\nPrema rezultatima istraživanja, prvi zapisi o ovoj rasi pasa, datiraju iz perioda od pre oko 4 veka, odnosno iz 1696. godine. Međutim, tek oko dva veka kasnije, odnosno oko 1880. godine, pojavili su se i prvi zvanični spisi u kojima se između ostalog opisuje i ova rasa pasa. Ovi spisi, pojavili su se na engleskom dvoru i nosili su naziv \"Južnije od Sibira\". Tako je englesko plemstvo tog doba, saznalo za postojanje samojeda i samo nekoliko godina kasnije, princ od Velsa, je od svoje sestre Aleksandre koja se udala za ruskog cara Nikolasa II, dobio na poklon nekoliko pasa ove rase. Za taj događaj, vezuje se ulazak ove rase pasa na područje Evrope.\r\n\r\nKada se na teritoriji Ujedinjenog Kraljevstva proširila informacija da princ ima primerke ove rase, usledio je uvoz još nekoliko primeraka samojeda.\r\n\r\nOno što je pritom važno napomenuti, jeste da samojedi prvobitno nisu bili čisto i potpuno beli kao što je to slučaj danas. Prvi potpuno beli primerak samojeda, uvežen je sa područja zapadnog Sibira i to 1894. godine. Ovog psa, uvezao je kapetan Labourn Popham i upravo njegovom zaslugom, nastale su i sve do danas sačuvane su fotografije tog psa.\r\n\r\nDo perioda o kojem smo u predhodnom delu teksta upravo govorili, na području postojbine samojeda, odnosno na području Sibira, sve se i dalje odvijalo uobičajenim tokom. Naime, pripadnici nomadskih plemena po kojima su ovi psi dobili naziv i dalje pripitomljavali ove pse i brinuli o njima na sebi svojstven način, uticajući tako na formiranje karakteristika i karakternih osobina ove rase.\r\n\r\nMeđutim, kako je u prvoj četvrtini 20. veka nastupila revolucija u Rusiji, to je uticalo na značajne promene u sudbini ovih pasa, kao i u sudbini istoimenih plemena. Konkretno, nomadska plemena \"Samojedi\", bila su prinuđena da prekinu svoj nomadski način života i da počnu da žive u zajednicama koje su oblikovane civilizacijskim normama. Samim tim, nomadi su prestali da postoje u onoj formi koja im je do tada bila svojstvena i izgubili su mogućnost daljeg suživota sa svojim psima. Neki od njih, predali su pse istraživačima polarnih predela, koji su odvodeći pse sa sobom postali zaslužni za dalje širenje ove rase po svetu. S obzirom da su istraživači bili poreklom iz različitih država, oni su često nakon završetka ekspedicija u kojima su učestvovali, pse prenosili u te države. Tako su samojedi dospeli u Norvešku, u Australiju, na Novi Zeland, gde su se dalje razmnožavali i odakle su nastavili da se prenose i u druge države.\r\n\r\nDanas, gotovo da ne postoji država u kojoj ne postoje samojedi.\r\n\r\nPored prijateljske naravi i privrženosti čoveku, u karakteru samojeda vremenom su se razvile i primećene su i brojne druge osobine kao što su: visoko izražena inteligencija, energičnost, razigranost, naglašena samouverenost, prijateljska nastrojenost prema drugim rasama pasa i prema životinjama uopšte.\r\n\r\nOsobine koje se nisu značajno razvile kod samojeda i koje nisu primećene kod ove rase su instinkt za lovom i agresivnost. Ipak, ukoliko se oseti ugroženim ili ukoliko na osnovu dobro razvijenog instinkta i moći opažanja samojed primeti da je čovek u njegovoj blizini ugrožen, on je sklon ispoljavanju zaštitničkih osobina i borbenosti. Te osobine, posebno su mu izražene onda kada je u kontaktu sa decom i kada želi da ih zaštiti. Zbog toga, samojed je često omiljen porodicama sa decom.\r\n\r\nGlava samojeda je špicastog oblika i nalik vučijoj glavi. Njuška je obično crne boje, ali u pojedinim periodima u godini može dobiti svetlu, takozvanu snežnu nijansu. Oči samojeda su duboko usađene u očne šupljine, bademastog oblika i zakošene, najčešće tamno braon boje, ali postoje i jedinke sa plavim očima ili drugim bojama očiju. Očni kapci su uglavnom crni. Pogled samojeda je inteligentan i dobronameran, čak često opisan i kao \"nasmejan\".\r\n\r\nUsne samojeda su čvrste, pune i crne sa uglovima koji su blago zakrivljeni i takođe odaju utisak \"nasmejanog\" izraza lica.\r\n\r\nUši samojeda su uglavnom male, zaobljene na vrhu, debele i podignute. Razdvojene su široko, visoko su postavljene na glavi i izraženo su pokretne.\r\n\r\nVrat samojeda je snažan, uvek podignut uspravno i srednje dugačak.\r\n\r\nTelo je uglavnom neznatno duže nego što je visoko i prekriveno je bujnom, debelom i gustom dlakom koja je izražena dvostrukim redovima. Konkretno, samojed ima kratku i mekanu unutrašnju dlaku i dugu i čvrstu spoljašnju dlaku. Dlaka je na regiji glave i na regijama nogu kraća i mekana u odnosu na dlaku na ostalim regijama tela. Boja dlake je uglavnom čisto bela, ali postoje i jedinke ove rase kod kojih je dlaka kremasta ili čak siva.\r\n\r\nRep je visoko postavljen i prekriven gustom i dugačkom dlakom, nalik onoj koja prekriva rep vuka.\r\n\r\nGeneralno, celokupan fizički izgled samojeda, jako je srodan fizičkom izgledu vuka.\r\n\r\nKretanje samojeda je spretno i sigurno, zahvaljujući snažnim i mišićavim prednjim i zadnjim nogama i snažnom i mišićavom telu.', 'Samojed pas - osobine i karakteristike', '', 'inherit', 'closed', 'closed', '', '235-revision-v1', '', '', '2016-08-24 08:06:20', '2016-08-24 08:06:20', '', 235, 'https://www.zivotinjice.com/235-revision-v1/', 0, 'revision', '', 0),
(238, 1, '2016-08-25 18:07:46', '2016-08-25 18:07:46', 'Guske, (latinski \"Anserinae\") pripadaju porodici pataka (latinski \"Anatidae\"). Postoje divlje i pitome guske, a uzgoj pitomih, ili kako se češće nazivaju domaćih gusaka je sve učestaliji. Najčešće, guske se uzgajaju u predelima pored reke, jer životni uslovi na upravo takvim područjima najviše odgovaraju guskama.\r\n\r\nProizvodi kao što su meso gusaka, jaja, mast ili perje gusaka, izuzetno su cenjeni na tržištu i za njima vlada ogromna potražnja, koja u pojedinim slučajevima i predstavlja glavni motiv odluke da neko započne uzgoj gusaka.\r\n\r\nZa karakteristike gusaka, vezuje se niz zanimljivosti, pa ćemo tim zanimljivostima, ali i savetima o načinu uzgoja ovih ptica, posvetiti sadržaj ovog teksta.\r\n\r\n<img class=\"aligncenter size-full wp-image-239\" src=\"https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Guske-zanimljivosti-i-uzgoj.jpg\" alt=\"Guske - zanimljivosti i uzgoj\" width=\"660\" height=\"371\" />\r\n<h3>Zanimljivosti o guskama:</h3>\r\nPrva zanimljivost vezana za guske je to da postoji čak više od 50 različitih vrsta gusaka. Većina njih, dobijena je ukrštanjem dve različite vrste.\r\n\r\nOsnovne razlike koje se mogu uočiti između dve različite vrste gusaka su boja perja, ali i boja kljuna i oblik kljuna. Bez obzira o kojoj vrsti guske se radi, guske se uglavnom uzgajaju u cilju dobijanja i iskorišćavanja sirovina kao što su meso, jaja ili perje guske.\r\n\r\nU retkim slučajevima, pojedine vrste gusaka se uzgajaju i sa nešto drogačijim ciljevima. Konkretno, štajnbaška guska, koja se izvorno i najčešće uzgaja u Nemačkoj ili tulska guska koja se izvorno i najčešće uzgaja u Rusiji, uzgajaju se u cilju održavanja borbi gusaka. Naime, jedinke ove vrste gusaka, podvrgavaju se specijalnoj dresuri u okviru koje se probuđuje i podstiče agresivnost i borbeni duh u njima. Prilikom održavanja takvih takmičenja, organizuju se i klađenja, pa to predstavlja i vid zarade pojedincima. Ipak, društva za zaštitu životinja, već su preduzela adekvatne mere u cilju sprečavanja i zabrane ovakvih motiva uzgoja.\r\n\r\nNasuprot pomenutom krajnje bizarnom motivu uzgoja gusaka, na svu sreću postoje i drugačiji motivi uzgoja, kao što su ljubav prema ovoj vrsti ptica ili potreba za suzbijanjem korova.\r\n\r\nKonkretno, kovrdžava guska, je vrsta gusaka koja se izvorno i najčešće uzgaja na područjima Mađarske, Ukrajine i Rumunije i to isključivo iz ljubavi prema ovoj vrsti, odnosno iz hobija. Kovrdzava guska, specifična je po tome što je njeno perje doslovno kovrdzavo, pa se upravo zato ova vrsta i naziva kovrdzavom.\r\n\r\nTakođe i tuluska guska, koja se izvorno i najčešće uzgaja na području Francuske, uzgaja se iz ljubavi prema ovoj vrsti, odnosno iz hobija.\r\n\r\nSa druge strane, vrsta guske koja se naziva \"guska pamučnih polja\" i koja se izvorno i najčešće uzgaja na području Amerike, uzgaja se u cilju sprečavanja razvoja korova.\r\n\r\nOno što se takođe može izdvojiti kao jedna od zanimljivih karakteristika gusaka, jeste to što se one prema iskustvu brojnih uzgajivača veoma uspešno mogu dresirati. Taj podatak, svedoči o apsurdnosti i netačnosti rasprostranjene i opšte prihvaćene teze da su guske neinteligentne životinje.\r\n<h3>Uzgoj gusaka:</h3>\r\nKao što smo u samom uvodnom delu teksta već napomenuli, guske se uzgajaju najčešće u cilju dobijanja i iskorišćavanja brojnih sirovina kao što su meso guske, jaja, mast ili perje guske. Ove sirovine, izuzetno su cenjene na tržištu i za njima je iz tog razloga velika potražnja.\r\n\r\nUkoliko odlučite da se upustite u proces uzgajanja gusaka, prvo što je potrebno jeste da se upoznate sa nekoliko najosnovnijih i samim tim najvažnijih pravila njihovog uzgoja.\r\n\r\nKonkretno, bez obzira što su po pravilu i po prirodi guske uglavnom jako otporne životinje, one ipak zahtevaju određene uslove kako bi se pravilno razvijale, bile zdrave i kako bi se razmnožavale.\r\n\r\nPrvi i najosnovniji uslov jeste pristup livadi odnosno pašnjaku, jer je glavni vid ishrane gusaka upravo ispaša. U periodima u godini kada zbog vremenskih uslova guskama nije moguće omogućiti pristup livadi ili pašnjaku i pustiti ih na ispašu, koristi se prehrana.\r\n\r\nPrehrana gusaka, sastoji se od žitarica i krmne smeše. Konkretno, dnevno, jednoj guski treba obezbediti 250 do 300 grama mešavine žitarica ili krmne smeše.\r\n\r\nOve dve vrste mešavina, koriste se i za ishranu gusaka u periodu tova, koji ima za cilj da guska pre klanja dostigne težinu i do 7 kilograma. Period tova, može trajati oko 30-ak nedelja. U tom periodu, najbolje je ukupnu dnevnu količinu hrane, rasporediti na dve količine i guske hraniti ujutru i uveče. Za vreme prehrane, odnosno tova gusaka, neophodno je da je guskama neprekidno obezbeđena i sveža voda, a pojedini uzgajivači preporučuju i obezbeđen pristup sitnim kamenčićima. Guske, kao i sva preostala živina, imaju tu osobinu da povremeno kljucaju i gutaju sitne kamenčiće koji im podstiču i olakšavaju proces varenja i probavnu funkciju.\r\n\r\nSveža voda, je drugi najbitniji faktor koji je neophodan kao preduslov za uspešan uzgoj gusaka. Zatom uvek redovno proveravajte da li vaše guske imaju dovoljno vode i vodu redovno menjajte, ne dozvolivši da se zaprlja ili uljigavi.\r\n\r\nŠto se tiče saveta o formiranju idealnog prostora u kojem će guske boraviti između dve ispaše, važno je da taj prostor bude pokriven nadstrešnicom i otporan na nepovoljne vremenske uslove kao što su jak vetar, kiša, sneg ili mraz. U unutrašnjosti prostora, potrebno je da se nalaze staje koje će guskama obezbediti dovoljno komfora i udobnosti.\r\n\r\nU periodu od kraja januara, do kraja februara, guske se pare. U tom periodu, jata treba grupisati tako da uz jednog gusana, ide pet gusaka. Svaka guska, polaže od 10 do 15 jaja, a zatim leži na njima. U genetici gusaka, je da su brižni i požrtvovani roditelji, pa tako i u periodu leženja na jajima, ne bi trebalo da bude poteškoća. Guska leži na jajima 30 dana, a nakon toga izležu se guščići.\r\n\r\nKao i odrasle jedinke guske, i guščići su otporni i za njih je karakteristično to da brzo i lako napreduju. Već za nekoliko meseci, oni dostižu težinu i do 5 kilograma.\r\n\r\nIpak, to ne treba da vas spreči da nakon što se izlegu, guščiće 15 do 30 dana držite u zagrejanom prostoru. Taj prostor, mora da bude dovoljno prostran, čist i uredan i u njemu uvek mora da se nalazi dovoljno sveže vode i dovoljno hrane.\r\n\r\nOno što je potrebno da znate jeste da je gusane ponekad teško razlikovati od guski, jer naizgled nema nekih jasno uočljivih razlika. Gusan je nešto krupniji od guske i ima viši i dublji glas.', 'Guske - zanimljivosti i uzgoj', '', 'publish', 'open', 'open', '', 'guske-zanimljivosti-i-uzgoj', '', '', '2016-08-24 08:09:40', '2016-08-24 08:09:40', '', 0, 'https://www.zivotinjice.com/?p=238', 0, 'post', '', 0),
(239, 1, '2016-08-24 08:09:29', '2016-08-24 08:09:29', '', 'Guske - zanimljivosti i uzgoj', '', 'inherit', 'open', 'closed', '', 'guske-zanimljivosti-i-uzgoj', '', '', '2016-08-24 08:09:29', '2016-08-24 08:09:29', '', 238, 'https://www.zivotinjice.com/wp-content/uploads/2016/08/Guske-zanimljivosti-i-uzgoj.jpg', 0, 'attachment', 'image/jpeg', 0);
